Дата документу 18.12.2017
Справа № 501/1985/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Чорноморськ.

Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Смирнова В.В.,

при секретарі Крамському Д.О.,

за участю представників сторін у справі, представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_3» про визнання кредитного договору та договору іпотеки не дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ПАТ «ОТП ОСОБА_3» про визнання кредитного договору та договору іпотеки не дійсним), в якому просив суд визнати недійсним Кредитний договір №ML-505/063/2008 від 07.07.2008 року та договір іпотеки №РML-505/063/2008 від 07.07.2008 року, що укладений між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП ОСОБА_3».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.07.2008 року між відповідачами було укладено кредитний договір, а для забезпечення виконання зобовязань по ньому 07.07.2008 року було укладено договір іпотеки. Позивач зазначив, що при укладені вказаних договорів не було зазначено відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які п. п. 3.2, 3.4 Правил, визнані обовязковими. Також не надався окремими письмовим документом з детальним розписом загальної вартості кредиту та є підставою для визнання вказаних договорів недійсними.

Просив суд:

Визнати кредитний договір №ML-505/063/2008 від 07.07.2008 року зі змінами та доповненнями № 1 від 10.05.2011 року, №2 від 10.01.2012 року, №3 від 07.08.2013 року, №4 від 07.03.2014 року, № 5 від 10.07.2014 року укладений між ЗАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_2 недійсним.

Визнати договір Іпотеки № РML-505/063/2008 від 07.07.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_4 в реєстрі № 1082, укладений між ЗАТ «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_2 недійсним.

Судові витрати з відповідача стягнути на користь позивача.

Позивач в судове засідання не зявився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував пороти задоволення позову, у позові просив відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «ОТП ОСОБА_3» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №ML-505/063/2008 від 07.07.2008 року, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі 150 000,00 доларів США на споживчі цілі зі строком користування кредитними коштами до 07 липня 2023 року (включно), зі сплатою 5/49 процентів за плаваючим курсом (а.с.7-14).

З метою забезпечення виконання вимог Банку, що витікають з вказаного кредитного договору між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП ОСОБА_3» було укладено договір іпотеки № РML-505/063/2008 від 07.07.2008 року. У відповідності до цього ОСОБА_3 має право у випадку невиконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого умовах цього договору (а.с. 8-10).

Відповідно до умов ОСОБА_3 іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: земельна ділянка 0.1810 га, розташована за адресою: Одеська область, Овідідопольського району, с. Молодіжне, вул. М.Грушевського, 41 (а.с. 41-47).

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до вимог ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст. 578 ЦК України та ст..6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Проте, суд критично оцінює позицію позивача щодо можливості визнання недійсним вказаних кредитного та договору іпотеки, з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

За умовами ч.1 ст.203 ЦК, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є не додержання стороною вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншими актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

При цьому, у відповідності до вимог ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦІ ІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а його позовні вимоги щодо визнання недійсними укладених ОСОБА_3, вказують на відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11,, 209, 2І2, 214, 215, 218 ЦПК України, 1054, 1057ЦК України, ЗУ «Про іпотеку» суд,

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП ОСОБА_3» про визнання кредитного договору та договору іпотеки не дійсним відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 18 грудня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено, до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, або отримання його копії.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області ОСОБА_5