Справа № 663/2715/16-ц
Провадження № 2-з/663/7/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року Скадовський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Ведмідської Н.І.,

секретаря - Пенза Н.І.,

за участю представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Скадовського районного суду Херсонської області, заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки від суми несплачених аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, звернулась з позовом до ОСОБА_2 та просить стягнути з нього заборгованість по аліментам в сумі 153019,62 грн. та неустойку від суми несплачених аліментів в сумі 46716,51 грн.

Представник позивачки звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. В заяві зазначив, що грошове забезпечення, яке боржник отримував у військових частинах значно перевищує його заробіток за основним місцем роботи та зважаючи на непорядність боржника, а саме приховування додаткових джерел отримання коштів є значна вірогідність, що за час розгляду справи боржник відчужить належне йому майно. Вказану обставину на його думку підтверджує скарга відповідача на дії державного виконавця. Відсутність майна у відповідача може взагалі унеможливити виконання рішення суду. Просить забезпечити позов шляхом накладання арешту на все майно боржника.

В судовому засіданні представник позивачки просив заяву задовольнити.

Відповідач заперечував, пояснив, що він працює лікарем в КЗ «Березнівська ЦРЛ», має заробітну плату 2300 грн., з розміром визначеної заборгованості позивачкою він не згодний та не згодний з розміром пені, оскільки вона значно нижче.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до неї докази, прихожу до наступного висновку.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача , а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Однією із складових такої системи є співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Провадження по справі відкрито суддею Скадовського районного суду Херсонської області Шульгою К.М., після чого справу передано іншому судді у звязку із закінченням повноважень судді Шульги К.М.

Виходячи з норм Закону України «Про виконавче провадження», саме органами виконавчої служби здійснюється виконання рішень суду, в тому числі про стягнення аліментів в межах існуючої заборгованості, тоді як позовна заява не містить викладу обставин якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині необхідності та можливості стягнення заборгованості по аліментам з відповідача в позовному провадженні.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для забезпечення позову шляхом арешту майна боржника з метою забезпечення виконання рішення в частині стягнення з відповідача 153 019,62 грн.

Стосовно забезпечення позову в частині стягнення пені в сумі 46 716,51 грн., слід зазначити, що в позовній заяві наведений розрахунок заборгованості за аліментами починаючи з 11.12.2008 року.

Як вбачається з копії ухвали Соломянського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року, заборгованість відповідача нарахована виходячи з розміру середньої заробітної плати по м. Києву та становила 194 140,60 грн. Після чого здійснений перерахунок за період з липня 2011 року у звязку з проживанням відповідача в м. Березне, Рівненської області та з урахуванням того, що з 01.08.2011 року на час постановлення ухвали, він працював в КЗ «Березнівська ЦРЛ».

Відповідач суму заборгованості заперечує, посилаючись на копії платіжних документів та довідки про отримані доходи, вважає, що сума заборгованості складає 14 847, 01 грн., а відповідно сума пені 12 817,07 грн., про що зазначив в заперечені.

Перевірити та встановити дійсну суму заборгованості відповідача та відповідно вирахувати пеню, на стадії вирішення питання про забезпечення позову суд повноважень не має, оскільки в такому разі буде упереджений в результаті розгляду справи.

Беручи до уваги, що відповідач офіційно працевлаштований, що не оспорює представник позивачки, отже має постійний дохід, щодо доказів які свідчать про наявність у відповідача певного майна та намагання його відчужити, судові не надано, суд вважає доводи представника позивача в цій частині такими, що ґрунтуються на припущеннях, а відтак необхідності в забезпечені позову шляхом арешту майна в межах 46716,51 грн. відповідача не вбачає.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, рішення КСУ від 28.04.2010 року №12-рп/2010 у справі №1-30/2010, згідно якого положення пункту 2 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України стосовно можливості апеляційного оскарження ухвал суду щодо забезпечення позову, а також щодо скасування забезпечення позову у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України необхідно розуміти як такі, що передбачають право оскаржувати окремо від рішення суду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, як про забезпечення позову і щодо скасування забезпечення позову, так і ухвали про відмову в забезпеченні позову і скасуванні забезпечення позову, керуючись ст.ст.151- 153 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивачки про забезпечення позову шляхом накладання арешту на все майно ОСОБА_2,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Херсонської області протягом 5 днів з дня винесення. У разі проголошення ухвали без виклику сторін, протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н. І. Ведмідська