АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/6432/17 Головуючий 1 інст. Калмикова Л.К.
Справа № 619/407/17 Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, поданої в особі її представника ОСОБА_4, та ОСОБА_5, поданої в особі представника ОСОБА_6, на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вищевказаним позовом, який у подальшому уточнив, та просив визнати за ним право власності на приватний будинок, що знаходиться за адресою Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул.. Світла, 24/116 в розмірі 1/3 його частки та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він, починаючи із 2006 року, спільно проживав із своєю сім'єю, а саме: дружиною ОСОБА_7 ( до шлюбу - Гура) ОСОБА_8 та падчеркою ОСОБА_3 у приватному будинку за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Світла, буд. 24/116.

28 вересня 2006 року падчеркою ОСОБА_3 було набуто у власність незавершений будівництвом готовністю - 53% житловий будинок та земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться за вищевказаною адресою.

Право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 було оформлено 21 червня 2007 року на підставі договору купівлі-продажу від 28 вересня 2006 року.

Внаслідок добудови вказаного будинку 06 червня 2008 року розпорядженням голови Дергачівської райдержадміністрації було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію. Оскільки договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва готовністю 53% було оформлено на падчерку ОСОБА_3, то і вказаний акт щодо введення об'єкта нерухомості в експлуатацію було видано на її ім'я.

Проте, фактично з моменту купівлі вказаного будинку із рівнем готовності лише 53% всі роботи та витрати, пов'язані із завершенням його будівництва, проводилися та сплачувалися лише за його (позивача) кошти, що створило можливість визнати приватний будинок таким, що має 100% готовності, а отже, об'єктом завершеного будівництва.

Окрім безпосереднього здійснення ремонтних робіт, а також будівництва вказаного об'єкта нерухомості позивач витрачав власні грошові кошти на придбання будівельних матеріалів та вчинення інших суміжних дій.

15 листопада 2013 року на підставі заочного рішення Дергачівського районного суду Харківської області (справа №619/5058/13-ц) шлюб між ним та ОСОБА_7 розірвано.

12 грудня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу спірний житловий будинок разом із земельною ділянкою за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Світла, буд. 24/116 ОСОБА_3 було передано у власність ОСОБА_5

ОСОБА_7 вважав, що його права та законні інтереси як члена сім'ї попередньої власниці спірного будинку ОСОБА_3 були порушені як особи, яка своїми діями та грошовими коштами здійснювала постійний ремонт, поліпшення, купівлю матеріалів, техніки, обладнання з метою доведення незавершеного будівництва із рівнем готовності лише 53 % до стану об'єкта завершеного будівництва, внаслідок чого він має право власності на цей будинок саме на той розмір внеску, який ним було здійснено, тобто в розмірі 1/3 частини.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на безпідставність та недоведеність його доводів.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_7 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Світла, 24/116.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_7 у розмірі 8000.00 грн. у рівних частинах.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування дійсних обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 у поновному обсязі та стягнути з ОСОБА_7 понесені судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції застосовано не ті норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Також, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеністю обставин справи просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_7 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнувши з ОСОБА_7 понесені нею судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_7 не доведено факт його спільного проживання однією сімєю з нею (ОСОБА_3О.), оскільки вона має чоловіка та дитину та мешкає з ними, а також не доведено участі ОСОБА_7 у купівлі та будівництві спірного будинку.

В запереченнях на апеляційні скарги ОСОБА_7 в особі свого представника ОСОБА_9 просить їх відхилити за необґрунтованістю доводів, зазначаючи, що судом першої інстанції надана правильна правова оцінка всім доказам у справі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду - скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними у справі доказами, з 14 жовтня 2005 року ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, дітей від шлюбу не мають. ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_7 від першого шлюбу.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 28 квітня 2006 року ОСОБА_3 було набуто у власність житловий будинок незавершений будівництвом готовністю 53% та земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих будівель, що знаходяться за адресою: вул. Світла, буд. 24/116, с. Черкаська Лозова, Дергачівський район, Харківська область( з подальшою реєстрацією земельної ділянки 28 вересня 2006 року).

Внаслідок добудови вказаного будинку розпорядженням голови Дергачівської райдержадміністрації Харківської області від 06 червня 2008 року затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію. Вказаний акт щодо введення об'єкта в експлуатацію було видано на ім'я власника будинку ОСОБА_3

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Набуття ОСОБА_3 права власності на спірний будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, відбувалося на підставі вищезазначених вимог чинного законодавства.

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 був членом сімї ОСОБА_3 під час купівлі нею вищевказаного житлового будинку, який придбавався за спільні кошти членів сімї, матеріали справи не містять.

Зазначене також підтверджується обставинами, встановленими рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 21 листопада 2013 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про встановлення особистого сервітуту на частину вищевказаного житлового будинку та зобовязання вчинити певні дії у справі № 619/5134/13-ц , та рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2016 року у справі №619/1425/16-ц про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_10 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірного будинку.

Вказані судові рішення набули законної сили та не скасовані в установленому законом порядку, тому відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені цими рішеннями є преюдиціальними при вирішенні цього спору.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що фактично з моменту купівлі вказаного будинку із рівнем готовності лише 53% всі роботи та витрати, пов'язані із завершенням його будівництва, проводилися та сплачувалися коштом лише позивача, що створило можливість визнати приватний будинок таким, що має 100% готовності, а отже, об'єктом завершеного будівництва, оскільки з моменту придбання вказаного будинку всі кошти та заощадження позивача були направлені виключно на поліпшення вказаного об'єкта нерухомості з метою завершення його будівництва він має право на частку у вказаному майні.

Однак погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Посилання ОСОБА_7 на те, що отримані ним за укладеним 22 серпня 2007 року між ним та ТОВ «Український промисловий банк» кредитним договором на споживчі потреби кошти на загальну суму 54 000 доларів США були вкладені на будівництво спірного будинку як об'єкта незавершеного будівництва та витрачені на подальший його ремонт, не доведені належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України.

Згідно наданих ОСОБА_7 податкових накладних та квитанцій на підтвердження витрачених ним коштів вбачається, що ним було придбано будівельні матеріали у фірмі DVERI.UA на суму 12384,90 грн., інструменти у мережі інструментів на суму 2777,00 грн., і побутову техніку на суму 4062,35 грн.

Однак податкові накладні видані на ім'я «СПД Протасов». Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців він був зареєстрований 04.09.2001 року, номер запису 0054007 як фізична особа-підприємець.

Проте, відстежити причинний звязок між коштами отриманими від укладення кредитного договору та придбанням тих чи інших речей неможливо. ОСОБА_7 не надано належних письмових доказів на підтвердження того факту, що шляхом списання з кредитної картки отриманих кредитних коштів йшло на придбання матеріалів та товарів для будівництва та обслуговування будинку.

Враховуючи зазначене, та вимоги ст. 212 ЦПК України колегія суддів вважає, що ухвалення оскаржуваного рішення тільки на поясненнях допитаних в судовому засіданні свідках про те, що у придбанні та добудові будинку приймали участь як ОСОБА_7 так і ОСОБА_3, не відповідає вимогам ст. 213 цього Кодексу.

Посилання позивача на порушення його прав ОСОБА_3 при укладенні договору купівлі-продажу від 12.12.2014 року взагалі не має ніякого відношення до предмету спору, та, відповідно, й до обставин, які мають бути встановлені судом для правильного та об'єктивного розгляду даної справи.

Позивач зазначає, що 06 червня 2008 року розпорядженням голови Дергачівської райдержадміністрації було затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття закінченого будівництвом спірного об'єкта до експлуатації.

В пункті 1.3 договору купівлі-продажу від 12.12.2014 року вказано, що житловий будинок належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Черкасько-Лозівською сільською радою 11.11.2008 року, зареєстрованого 11.11.2008 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Дергачівським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос», згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №20882912, реєстраційний номер: 16180926, номер запису: 1131 в книзі 9.

Отже, спірний житловий будинок був саме новоствореним нерухомим майном в 2008 році та як новостворене нерухоме майно у встановленому законом порядку був зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 319 ЦК України ОСОБА_3. як власник спірного домоволодіння мала право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Тому, реалізуючи своє право на спірний житловий будинок, ОСОБА_3 мала передбачене чинним законодавством право на відчуження частини цього будинку ОСОБА_5

12.12.2014 року ОСОБА_3 вказаний житловий будинок був проданий ОСОБА_5 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. Таким чином, ОСОБА_5 набула право власності на спірний житловий будинок не як на новостворене нерухоме майно.

Таким чином судова колегія приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами своїх позовних вимог.

Оскільки рішення Дергачівського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2017 року ухвалено судом з порушенням норм матеріального права та при неповному з'ясуванні обставин справи, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7

Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням вказаних вимог, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_11 сплачений ними судовий збір за подання апеляційних скарг в розмірі по 8800,00 грн. кожній, а всього 17600 грн. (а.с.218, 238).

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_11 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину нерухомого майна.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 17600 грн. на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у рівних частинах по 8800 (вісім тисяч вісімсот) гривень кожній.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: