Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 2-236/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі :

головуючого-судді Стратович О.В.

за участю :

секретаря Єпифанович Г.В.

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні , в м. Олевськ , цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 мешканця смт . Нові Білокоровичі Олевського району провулок Переїзний , 9 ; ОСОБА_4 , мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ОСОБА_5 , мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 . м мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 РФ , вул. Конишева , 3-А , про визнання права власності на нерухоме майно та поділ його в натурі , визнання права власності за набувальною давністю ,

В С Т А Н О В И В :

В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав зазначених в позові і просить його задовольнити враховуючи інтереси співпозивачів ( дітей ) .

Відповідач - 1 заперечує стосовно задоволення позову , оскільки вважає , що житловий будинок не підлягає розділу , оскільки частина будинку належить іншій особі , прибудову до будинку та господарські споруди він здійснив без дозволу відповідних органів самочинно під час перебування у шлюбі з позивачкою .

Відповідач 2 в судове засідання не зявилася , хоча була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи , не повідомила суд про поважні причини неявки в судове засідання , а тому суд враховуючи думку сторін приходить до висновку про розгляд справи без участі другого відповідача .

Свідок ОСОБА_7 суду показала , що сторони проживають в спірному будинку з 1991 року , селищна рада надала сторонам дві кімнати , до яких які пізніше відповідач і позивачка добудував дві кімнати і веранду , інша частина будинку належить ОСОБА_6 , яка проживає в Росії .

Судом встановлено , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 06.11.1987 року по 05.01.2011 рік , який був розірваний за рішенням суду . Підчас шлюбу сторони самочинно добудували до будинку коридор і дві кімнати ( Т.1 а.с. 192,236 ) . Бувша сімя позивачів та відповідача мають у приватній власності 49/100 часток будинку ( дві кімнати ) , що стверджується свідоцтвом про право власності на житло ( Т.1 а.с. 70 ) . Інша частина будинку 59/100 часток належить ОСОБА_6 ( Т.1 а.с.34 ) . Суд не бере до уваги висновок експерта про поділ нерухомого майна , оскільки висновок зроблений неправильно , а саме експертом було запропоновано поділ будинку з врахуванням іншого співвласника ОСОБА_6Г , частка якої не підлягає розподілу ( Т.1 а.с. 176-187 ) . По справі була призначена додаткова будівельно - технічна експертиза , але сторони експертизу не оплатили і тому експерт залишив ухвалу суду без розгляду .

Дані правовідносини врегульовані наступними нормативно-правовими актами , саме :

Так , відповідно до ч.1 ст. 60 СК майно , набуте подружжям за час шлюбу , належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того , що один з них не мав з поважної причини ( навчання , ведення домашнього господарства , догляд за дітьми , хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ) .

Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно , за винятком виключеного з цивільного обороту зазначено в ч.1 ст.61 СК .

Відповідно до ст. 68 СК розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно , набуте за час шлюбу ; розпорядження майном , що є обєктом права спільної сумісної власності , після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою , відповідно до Цивільного кодексу України .

Дружина і чоловік мають право на поділ майна , що належить їм на праві спільної сумісної власності , незалежно від розірвання шлюбу ; дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою зазначено в ч. 1,2 ст.69 СК .

Відповідно до ч.1, 3 ст.70 СК у разі поділу майна , що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , частки майна дружини та чоловіка є рівними , якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором ; за рішенням суду частка майна дружини , чоловіка може бути збільшена , якщо з нею , ним проживають діти , а також непрацездатні повнолітні син , дочка , за умови , що розмір аліментів , які вони одержують , недостатній для забезпечення їхнього фізичного , духовного розвитку та лікування .

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК майно , що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , ділиться між ними в натурі .Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна , спір може бути вирішений судом . При цьому суд бере до уваги інтереси дружини , чоловіка , дітей та інші обставини , що мають істотне значення .

В ч.1 ст.355 ЦК зазначено , що майно , що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ) , належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК майно , набуте подружжям за час шлюбу . є їхньою спільною сумісною власністю , якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст. 372 ЦК майно , що є у спільній сумісній власності , може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними ; у разі поділу майна , що є у спільній сумісній власності , вважається , що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними , якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом . За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин , які мають істотне значення ; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється .

В п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 ( із змінами та доповненнями станом на 2015 рік ) « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу , визнання його недійсним та поділ майна подружжя » зазначено , що суд вирішуючи питання про поділ майна , що є суб? єктом права спільної сумісної власності подружжя , зокрема неподільні речі , має право застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК ( 2947-14 ) щодо обов? язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної суми на депозитний рахунок суду . За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав , передбачених ст. 365 ЦК ( 435-15 ) , за умови звернення подружжя ( одного з них ) до суду з таким позовом ( ст.11 ЦК ) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми . У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій , а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток , суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності .

Власникові належать права володіння , користування та розпорядження своїм майном ; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна , зазначено в ст.317 ЦК .

Відповідно до ч.1,2 ст. 319 ЦК власник володіє , користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд ; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії , які не суперечать закону .

Відповідно до ч.1,3 ст.344 ЦК України особа , яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито , безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність ) , якщо інше не встановлено цим Кодексом .

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом .

Право власності на нерухоме майно , що підлягає державній реєстрації , виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації ;

Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення , вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять , а на рухоме майно через пять років з часу спливу позовної давності ;

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування .

Суд , розглянувши позовну заяву в частині набуття права власності за набувальною давністю , заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку , що в задоволенні даного позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог .

Таке рішення суд мотивує наступними обставинами та доводами , а саме :

Так , позивачка не надала суду доказів , на яких підставах вона володіє нерухомим майном ( частиною житлового будинку ) у якого є законний власник - ОСОБА_6 . м мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 РФ , вул. Конишева , 3-А , що стверджується будинковою книгою , свідоцтвом на право на спадщину за законом на частину житлового будинку ( Т.1 а.с.34-38 ) .

Володіння має бути добросовісним , тобто якщо володілець не знав і не міг знати про те , що він володіє чужою річчю , інакше кажучи обставини , у звязку з якими виникло володіння чужою річчю , не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна .

Як убачається в позовній заяві позивачці було відомо , що частина спірного будинку належить ОСОБА_6

В даному випадку відповідно до п.3 ч.1 ст. 344 ЦК право власності на нерухоме майно , що підлягає державній реєстрації , виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації . З цієї норми випливає , що набувальна давність як спосіб набуття права власності на житло застосовується лише з моменту державної реєстрації житла .

Особа , яка має намір набути право власності на житло за набувальною давністю , відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК повинна при зверненні до суду надати докази того , що житло введене в експлуатацію та зареєстровано , а також надати докази добросовісного володіння житлом протягом встановленого строку .

На думку суду саме по собі факт користування нерухомим майном не може тягти за собою застосування набувальної давності .

За змістом ст.344 ЦК та п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України ( 2003 року ) , згідно якого правила ст.344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки , коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом . При цьому на думку суду слід вважати , що три роки це строк позовної давності для віндікаційного позову законних власників майна , так як за ч.3 ст. 344 ЦК набувальна давність починається з моменту спливу позовної давності .

З чого можна зробити висновок , що позивачка помилково визначила строк набувальної давності на спірний будинок .

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши надані сторонами докази, суд вважає , що вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Так , суд вважає доведеним , що нерухоме майно , а саме :

- кімнати : №1,2,3 обєкт не завершеного самовільного будівництва ;

-гараж « Д » ;

-дворове покриття « Дп » ;

-колодязь « К» ;

-літню кухню « В » ;

-погріб « П » ;

-огорожа « N-1 » ;

-

є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яке було набуте під час шлюбу і підлягає розділу між вище зазначеними особами у рівних частках , оскільки експертиза поділу всього будинку не проводилася .

Що стосується інших часток житлового будинку то 51/100 частини належить ОСОБА_6 , а кімнати 1.1 та 1.7 , 49,100 часток належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з чого можна зробити висновок , що зазначений спірний житловий будинок не підлягає розділу в натурі .

Керуючись вимогами : ст. 60, ч.1 ст.61 , ст. 68 , ч.1,2 ст.69 , ч.1,3 ст.70 , ч.1 ст. 71 СК України ; ст. 317 , ч.1,2 ст. 319 , ст. 344 , ч.1 ст. 355 , ч. 3 ст.368 , ст. 372 ЦК України ; ст.ст. 10,11,60,88,212-215,218 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 , мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_3 мешканця смт . Нові Білокоровичі Олевського району провулок Переїзний , 9 ; ОСОБА_4 , мешканки ІНФОРМАЦІЯ_3 , до ОСОБА_5 , мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 . м мешканки ІНФОРМАЦІЯ_5 РФ , вул. Конишева , 3-А , про визнання права власності на нерухоме майно та поділ його в натурі , визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити частково .

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , нерухоме майно набуте під час шлюбу , а саме :

- кімнати : №1,2,3 обєкт не завершеного самовільного будівництва ;

-гараж « Д » ;

-дворове покриття « Дп » ;

-колодязь « К» ;

-літню кухню « В » ;

-погріб « П » ;

-огорожу « N-1 » ;

Залишивши нерухоме майно у спільній частковій власності сторін .

Виділити ОСОБА_1 :

- ? частку кімнат : № 1,2,3 обєкта не завершенного самовільного будівництва ;

-? частки гаража « Д » ;

-? частку дворового покриття « Дп » ;

-? частку колодязя « К» ;

-? частку літньої кухні « В » ;

-? частки погребу « П » ;

-? частки огорожі « N-1 » ;

Виділити ОСОБА_5 :

- ? частку кімнат : 1,2,3 обєкта не завершенного самовільного будівництва ;

-? частки гаража « Д » ;

-? частку дворового покриття « Дп » ;

-? частку колодязя « К» ;

-? частку літньої кухні « В » ;

-? частки погребу « П » ;

-? частки огорожі « N-1 » ;

В решті позову відмовити за безпідставністю позовних вимог .

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в Апеляційний суд Житомирської області , через Олевський районний суд Житомирської області , протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_8