Справа №489/4879/17 19.12.2017
Провадження №22-ц/784/2579/17
Провадження №22-ц/784/2579/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Прокопчук Л.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.

за участі відповідачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене під головуванням судді Рум'янцевої Надії Олексіївни у приміщенні цього суду 30 жовтня 2017 року о 10 годині 25 хвилині за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Заводський відділ державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції Миколаївської області, про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що він є батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. 29 листопада 2005 р. шлюб між ним та матір'ю дітей ОСОБА_1 було розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2005 р. з нього стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. на місяць на обох дітей, починаючи з 20 жовтня 2005 р. і до їх повноліття. Однак, незважаючи на розірвання шлюбу він, відповідачка та їх діти продовжили проживати разом однією сім'єю, він ніс витрати, пов'язані з утриманням дітей та їх вихованням. Про існування вказаного рішення про стягнення аліментів позивач дізнався лише у квітні 2017 р., а тому не сплачував аліменти, в зв'язку з чим з'явилася заборгованість, яка станом на 1 квітня 2017 р. становить 48074 грн. 19 коп.

Посилаючись на викладене, а також на те, що до 2015 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали спільно, позивач просив суд про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам, що виникла за період з 20 жовтня 2005 р. по 31 грудня 2014 р. в розмірі 38 624 грн. 19 коп.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на припинення сімейних відносин з позивачем після розірвання шлюбу, його обізнаність про стягнення аліментів в судовому порядку та матеріальну спроможність сплачувати аліменти.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2017 р. в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, й просить його скасувати, ухваливши нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує на безпідставність її доводів, невідповідність їх дійсним відносинам сторін, а тому вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 1991 р., який було розірвано 29 листопада 2005 р., та є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 грудня 2005 р. з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 350 грн. щомісяця, починаючи з 20 жовтня 2005 р. та до їхнього повноліття.

На виконання даного судового рішення Ленінським районним судом м. Миколаєва 06 лютого 2006 р. видано виконавчий лист, який перебував на примусовому виконанні у Ленінському відділі Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (а.с. 37-38).

Постановою головного державного виконавця Ленінського відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (натепер - Інгульский відділ Державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області) від 31 грудня 2013 р. виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа закінчено у зв'язку із працевлаштуванням боржника ОСОБА_2 у ДП «Миколаївський морський торгівельний порт», місце знаходження якого - Заводський район м. Миколаєва, та визначено розмір заборгованості станом на 31 грудня 2013 р. - 34424 грн. 19 коп.

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 30 січня 2014 р. відкрито виконавче провадження № 41747705 з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-5111 від 06 лютого 2006 р., виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до постанови головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 10 квітня 2017 р. звернуто стягнення на доходи ОСОБА_2, що отримується ним у Миколаївській філії державного підприємства «Адміністрації морських портів України».

Як вбачається із розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 07 липня 2017 р., заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 квітня 2017 р. складає 48074,19 грн.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_2 вважав що є підстави для часткового зменшення його від нарахованої державним виконавцем заборгованості, посилаючись на проживання разом з дітьми протягом 2005-2015 років та їх утримання у цей період, а також на невірний розрахунок заборгованості через необхідність зменшення розміру аліментів після досягнення сином ОСОБА_3 повноліття.

Підстави звільнення від сплати заборгованості по аліментам встановлені ч. 2 ст. 197 СК України, відповідно до якої за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе за його позовом, коли заборгованість виникла у зв'язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

Як на підставу для часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач посилався на факт його проживання з дітьми в період з 2005 року по 2015 рік та неврахування державним виконавцем досягнення ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим сином повноліття, що не є іншими обставинами, які мають істотне значення, в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України).

Батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду (ч. 2 ст. 188 СК України).

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України).

В силу ч. 4 ст. 223 ЦПК України (у редакції закону, яка була чинною на час прийняття судом першої інстанції рішення по справі) якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміну розміру, строків платежів або звільнення від них.

З аналізу наведених норм права вбачається, що законодавцем передбачена зміна (збільшення або зменшення), припинення лише аліментів, які мають бути стягнуті у майбутньому, а не тих, строки платежів за якими вже настали.

Оскільки з часу призначення судом аліментів з позивача на користь відповідачки ОСОБА_2 з позовом про припинення аліментів не звертався, такі вимоги щодо платежів за минулий час не ґрунтуються на законі, а посилання в апеляційній скарзі на правомірність зазначених вимог пов'язано з помилковим тлумаченням норм права, що регулюють спірні правовідносини.

Крім того, ОСОБА_2 не надано переконливих та об'єктивних доказів, що з часу призначення судом аліментів він фактично проживав разом з дітьми та утримував їх.

Так, судом вірно не взято до увагу наданий позивачем акт від 11 січня 2017 р. про його проживання разом з ОСОБА_1 з 2005 р. по 2015 р., оскільки такий акт не містить будь-яких посилань на характер правовідносин сторін та виконання позивачем обов'язку з утримання дітей і суперечить принципу безпосередності дослідження доказів (ч. 1 ст. 212 ЦПК у редакції закону, яка була чинною на час прийняття судом першої інстанції рішення по справі), тому що позивач не заявляв про допит осіб, які його підписали, в якості свідків.

За такого доводи апеляційної скарги про наявність доказів утримання дітей у період часу, за який нарахована заборгованість з аліментів, безпідставні.

Щодо посилань позивача на непроведення державним виконавцем перерахунку стягнутих аліментів після повноліття сина, то такі правила застосовуються лише у випадку стягнення аліментів у частці від заробітку (ч. 3 ст. 183 СК України), але не у випадку стягнення аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Позивач зобов'язаний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі, отже у даному випадку відсутні підстави для зменшення розміру аліментів через досягнення одним із дітей повноліття.

Крім того позивач не скористався своїм правом щодо оскарження дій державних виконавців з приводу нарахування заборгованості.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні будь-які обставини, що мають істотне значення в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, а тому обґрунтовано відмовив у позові.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Л.М. Прокопчук

_______________________

Повний текст постанови складено 19 грудня 2017 року