Справа № 22-ц-63/12 Головуючий у 1 інстанції: Ганич І. М.
Провадження № 22-ц/783/28/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Приколоти Т.І., Цяцяка Р.П.,

секретар - Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до Товариства з обмеженою відповідальність «Торговий дім «Софі», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічними позовами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальність «Торговий дім «Софі» про визнання недійсними договорів поруки, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ "ВТБ Банк" в березні 2009 року звернувся з позовом у суд про стягнення із ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 /ОСОБА_8/ Т.Л., ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно в розмірі 12 776 320 грн. та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 /ОСОБА_8/ Т.Л. і ОСОБА_5 солідарно 41 576 53, 18 грн. заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником якого є ПАТ "ВТБ Банк", і ТзОВ "Торговий дім "Софі" 28.08.2007 р. було укладено генеральну угоду № 01/к/07, згідно якої вказаному товариству було надано ряд кредитів, в тому числі укладено кредитний договір № НКЛ 38/08 від 19.08.2008 р. на суму 2 400 000 дол. США із відсотковою ставкою за користування кредитом 18 % річних. Позичальник зобовязувався повернути кредит за названим договором до 19.08.2009 року, здійснюючи погашення згідно обумовлених графіків та сплатити визначені відсотки. Розмір кредиту за цим кредитним договором в подальшому збільшувався шляхом укладення додаткових угод і збільшення ліміту кредитної лінії та відповідно коригувались відсоткові ставки і строки погашення такого. Для забезпечення виконання зобовязань ТзОВ "Торговий дім "Софі" за даним кредитним договором було укладено договори поруки: № НКЛ 38/08-ДП від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_2; № НКЛ 38/08-ДП-1 від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_3; № НКЛ 38/08-ДП-2 від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_8; № НКЛ 38/08-ДП-3 від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_5, які зобов'язалися відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, № ГУ/01/к/07-ДП-1 від 20.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в обсязі 12776320 грн. ТзОВ "Торговий дім "ОСОБА_1 свої обовязки за кредитним договором та відповідачі за договорами поруки не виконують, зокрема, ТзОВ "Торговий дім "Софі" не сплатило кредит, а ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_2 /ОСОБА_8/ Т.Л., ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не забезпечили погашення такого, чому позивач, відповідно до умов договору, просили стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом.

15 травня 2009 року представник відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_9 звернулася в суд із зустрічною позовною заявою до ВАТ «ВТБ Банк» в особі Львівської філії ВАТ «ВТБ Банк», третя особа - ТзОВ « Торговий дім «Софі» про визнання недійсними договорів поруки ( т.1 а.с. 169- 171).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року провадження в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Софі» про стягнення заборгованості за кредитним договором № НЛК 38/08 від 19 серпня 2008 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Софі», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, з тих підстав, що розгляд таких вимог слід проводити за правилами господарського судочинства. (т.1 а.с. 381).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Вирішено стягнути із ОСОБА_2 в користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 576 653 грн. 18 коп. та стягнути солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 776 320 грн. 00 коп. Вирішено питання судових витрат.

В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором № НЛК 38/08 від 19 серпня 2008 року - відмовлено ( т. 1 а.с.385-386).

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року оскаржив ПАТ «ВТБ Банк», подавши 29 грудня 2010 року апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 квітня 2011 року апеляційну скаргу ПАТ «ВТБ Банк» прийнято до розгляду та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2011 року справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 16 -17).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 серпня 2011 року апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ «ВТБ Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року зупинено до набрання законної сили рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «ВТБ Банк» про визнання недійсним договору поруки № НКЛ 38/08-ДП -3 від 19 серпня 2008 року (т.2 а.с. 53-54).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2014 року відновлено апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ПАТ «ВТБ Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року (т.2 а.с. 74 -75).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 09 квітня 2014 року цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - знято з апеляційного розгляду та повернуто Залізничному районному суду м. Львова для ухвалення додаткового рішення у строк, що не перевищує одного місяця з дня передачі справи судді-доповідачу (т. 2 а.с 84 -85).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10 до ПАТ «ВТБ Банк», з участю третьої особи ТзОВ «Торговий Дім «Софі» - залишено без розгляду (т.2 а.с. 149).

25 березня 2015 року ОСОБА_3 оскаржив ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року, подавши апеляційну скаргу ( т.2 а.с. 155).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 квітня 2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2015 року справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 163-164).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року задоволено. Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 10 листопада 2014 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т. 2 а.с.175 - 177).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13 листопада 2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ПАТ «ВТБ Банк», третя особа ТзОВ «Торговий Дім «Софі» про визнання договорів поруки недійсними в частині вимог ОСОБА_11 - залишено без розгляду. (т.2 а.с. 223а).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2016 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ВАТ «ВТБ Банк», третя особа ТзОВ «Торговий Дім «Софі» про визнання недійсним договору поруки недійсним - залишено без розгляду (т. 2 а.с. 230 - 231).

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ПАТ «ВТБ Банк», з участю третьої особи ТзОВ «Торговий Дім «Софі» про визнання недійсним договору поруки задоволено. Визнано недійсним договір поруки №НКЛ 38/08-ДП-1 від 19 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3. (т. 2 а.с. 243-244). Дане рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

Не погоджуючись із рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року, позивач ПАТ «ВТБ Банк» оскаржив таке, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що 19 серпня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ТД «Софі» було укладено кредитний договір № НКЛ38/08. З метою забезпечення виконання зобов»язань ТОВ «ТД «Софі» по кредитному договору між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачами по справі було укладено Договори поруки. У зв»язку із невиконанням ТОВ «ТД «Софі» своїх зобов»язань по кредитному договору, щодо сплати кредиту та відсотків за його користування, ПАТ «ВТБ Банк» було подано позовну заяву до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В процесі розгляду справи судом першої інстанції було призначено судово - почеркознавчу експертизу. Відповідно до висновку експерта, підписи від імені відповідачів ОСОБА_3 ОСОБА_8 та ОСОБА_5 виконано іншими особами. Не погоджуючись із таким висновком експерта, позивачем було заявлено клопотання про призначення повторної судово - почеркознавчої експертизи, однак, судом першої інстанції в задоволенні клопотання було відмовлено.

Вважає, що зазначена у висновку експерта інформація суперечить матеріалам справи та викликає сумнів в правильності такого, що призвело до неповного дослідження судом обставин справи та винесення незаконного рішення.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором № НКЛ 38/08 від 19 серпня 2008 року із ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Учасники судового процесу в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомленні про час та місце розгляду справи, а тому, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Судом встановлено, що між ВАТ "ВТБ Банк", правонаступником прав та обов'язків якого є ПАТ "ВТБ Банк" (т.1 а.с. 142-145), і ТзОВ "Торговий дім "Софі" 28.08.2007 р. було укладено генеральну угоду № 01/к/07 та додаткові угоди про внесення змін до такої (т.1 а.с. 40-48), згідно якої вказаному товариству було надано ряд кредитів, зокрема, 19.08.2008 р. ТзОВ "Торговий дім "Софі" отримало у ПАТ "ВТБ Банк" кредит у розмірі 2 400 000 дол. США з терміном погашення до 19.08.2009 р. із відсотковою ставкою за користування кредитом 18 % річних, про що сторони уклали кредитний договір № НКЛ 38/08 (т.1 а.с. 49-51). Відтак, розмір кредиту за вказаним договором збільшувався шляхом укладення додаткових угод і збільшення ліміту кредитної лінії та відповідно коригувались відсоткові ставки за кредитом і термін погашення кредиту до 01.11.2009 р. (т.1 а.с. 52-99).

Крім того, позивачем надано договори поруки для забезпечення виконання зобовязань ТзОВ "Торговий дім "Софі" за вказаним кредитним договором: № НКЛ 38/08-ДП від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_2 (т.1 а.с.100), № НКЛ 38/08-ДП-1 від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_3 (т.1 а.с.101), № НКЛ 38/08-ДП-2 від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_8 (т.1 а.с.102), № НКЛ 38/08-ДП-3 від 19.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_5 (т.1 а.с.103), № ГУ/01/к/07-ДП-1 від 20.08.2008 р. між ВАТ „ВТБ Банк та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (т.1а.с. 104). На підставі цих договорів поруки поручителі, якими виступили ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, зобовязалися відповідати перед позивачем за належне виконання ТзОВ "Торговий дім "Софі" умов кредитного договору № НКЛ 38/08 від 19.08.2008 р. щодо сплати кредиту та інших передбачених договором виплат, а поручителі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - щодо виконання умов договору в обсязі 12 776 320 грн.

Встановлено й те, що ТзОВ "Торговий дім "Софі" порушило взяті на себе, згідно кредитного договору № НКЛ 38/08 від 19.08.2008 р. зобовязання, зокрема, не сплатило кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості від 23.03.2009 р. (т.1 а.с. 140), за яким загальна сума заборгованості за кредитом складає 54 352 973,18 грн., з яких : 50 525 000, 00 грн. заборгованість по кредиту, 3 091 391, 13 грн. прострочена заборгованість по кредиту, 604 870, 41 грн. відсотки за користування кредитом та 131 711, 64 грн. пеня за несплату відсотків.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ст.1050 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.554 ЦПК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Між тим, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 категорично заперечили факт укладення ними вказаних договорів поруки, що підтверджується і висновком судово-почеркознавчої експертизи № 1900 від 06.08.2010 р. /а.с. 293-299/, відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7, а також ОСОБА_3 відповідно на договорах поруки № НКЛ 38/08-ДП-2 від 19.08.2008 ;р., № НКЛ 38/08-ДП-3 від 19.08.2008 р., № ГУ/01/к/07-ДП-1 від 20.08.2008 р. і № НКЛ 38/08-ДП-1 від 19.08.2008 р. - виконані не ними, а іншою особою.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про те, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не укладали зазначених угод із ПАТ "ВТБ Банк", а тому не мають жодних зобов'язань перед позивачем щодо сплати заборгованості як поручителі за кредитним договором № НКЛ 38/08 від 19.08.2008 р. і з цих підстав відмовив у задоволенні позову до них.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Галицького районного суду м.Львов від 29 лютого 2011 року, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2013 року залишено без змін, задоволено позов ОСОБА_5 до ПАТ «ВТБ Банк» ТзОВ «Торговий дім «Софі» про визнання недійсним договору поруки і визнано недійсним договір поруки №НКЛ 39/08-ДП-3 від 19 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» в особі Львівської філії ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 (т.2 а.с.65-66).

А заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 травня 2016 року зустрічний позов по даній справі ОСОБА_3 до ПАТ «ВТБ Банк», з участю третьої особи ТзОВ «Торговий Дім «Софі» про визнання недійсним договору поруки задоволено. Визнано недійсним договір поруки №НКЛ 38/08-ДП-1 від 19 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_3. (т. 2 а.с. 243-244). Дане рішення ніким не оскаржувалось і набрало законної сили.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення у користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 41 576 653 грн. 18 коп. (сорок один мільйон п»ятсот сімдесят шість тисяч шістсот п»ятдесят три грн. 18 коп. ) та у розмірі 12 776 320 грн. 00 коп. (дванадцять мільйонів сімсот сімдесят шість тисяч триста двадцять грн. 00 коп.) лише з двох поручителів відповідачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Проте, суд допустився порушення норм матеріального права щодо солідарного стягнення цієї заборгованості із обох поручителів.

У відповідності до положень ст.541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК).

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зміст вказаної норми вбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобовязання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст.554 ЦК) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Таким чином, законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобовязання, проте, в цьому випадку норма ч.3 ст.554 ЦК України не застосовується, оскільки поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин, кредитор має право предявити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобовязання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

Отже, стягуючи з поручителів у солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в даному випадку норма ч.3 ст.554 ЦК України застосована бути не може і поручителі не несуть солідарної відповідальності, так як відсутня їх спільна порука, оскільки укладено окремі договори поруки. Солідарна відповідальність поручителя в такому випадку має місце за кожним договором поруки окремо.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право змінити рішення.

А відтак, оскаржуване рішення суду необхідно змінити в частині визначення порядку стягнення коштів, стягнувши вказану суму заборгованості за кредитним договором у користь позивача із поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_6, з кожного окремо.

В решті оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2010 року змінити в частині визначення порядку стягнення заборгованості за кредитним договором, виклавши друге речення першого абзацу резолютивної частини в наступній редакції:

Стягнути в користь Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № НКЛ 38/08 від 19.08.2008 року, а саме:

-із ОСОБА_2 у розмірі 41 576 653 грн. 18 коп. (сорок один мільйон п»ятсот сімдесят шість тисяч шістсот п»ятдесят три грн. 18 коп. ) ;

-із ОСОБА_2 у розмірі 12 776 320 грн. 00 коп. (дванадцять мільйонів сімсот сімдесят шість тисяч триста двадцять грн. 00 коп.);

-із ОСОБА_6 у розмірі 12 776 320 грн. 00 коп. (дванадцять мільйонів сімсот сімдесят шість тисяч триста двадцять грн. 00 коп.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Приколота Т.І.

ОСОБА_12