У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 03 лютого 2014 року між ним та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір банківського строкового вкладу № SAMDNWFD600 на 366 днів у розмірі 10 тис. доларів США. Його неодноразові звернення до банку про повернення вкладу залишені останнім без належного реагування.

Просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за строковим договором банківського вкладу у розмірі 10 тис. доларів США.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 заборгованість за строковим договором банківського вкладу від 03 лютого 2014 року № SAMDNWFD600 у розмірі 10 тис. доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 234 900 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 лютого 2014 року між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір № SAMDNWFD600 (Вклад «Стандарт»), згідно з умовами якого позивач передав банку суму вкладу у розмірі 10 тис. доларів США строком на 366 днів зі сплатою 10 % річних (а. с. 7, 8).

Договір був укладений у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Сімферополі (Автономна Республіка Крим).

У червні 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення належних йому грошових коштів за депозитними договорами (а. с. 10−12).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного 5аконодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно по звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У суді першої інстанції представник банку заперечував проти задоволення позову лише з підстав того, що позивач має звертатися за виплатою коштів до державних або недержавних установ Російської Федерації.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. А тому, оскільки договір депозиту було укладено до дати початку тимчасової окупації - 20 лютого 2014 року, банк зобов'язаний виконати умови договору та повернути позивачу кошти.

Доводи банку про те, що позивач не довів знаходження коштів на спірному рахунку спростовуються п. 26 договору від 31 січня 2013 року, у якому визначено і суму вкладу, і розрахунковий рахунок, на який він оформлений. Операція з відкриття депозиту на суму вкладу у розмірі 10 тис. доларів США підтверджується також довідкою банку (а. с. 9).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на задах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди обґрунтовано задовольнили позов, оскільки взяті на себе зобов'язання за договором банківського вкладу банком не виконані, внаслідок чого наявні підстави для стягнення грошових коштів за цим договором та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання. Позивач надав належні та допустимі докази укладення депозитного договору та внесення грошових коштів на рахунок банківської установи для зарахування на його рахунок.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 337, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:М.В. Дем'яносов
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.В. Маляренко
О.М. Ситнік
О.В. Ступак