Провадження № 2/520/1573/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Луняченка В.О.,

при секретарі Нефедової Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності шляхом приведення обєкту у первинний стан, стягнення матеріальної та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

17.12.15 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист права власності шляхом приведення обєкту у первинний стан, стягнення матеріальної та моральної шкоди, після уточнення якого просить зобов'язати ОСОБА_2, не чинити перешкод ОСОБА_1 та членам її сім'ї й близьким родичам в користуванні спільною частковою власністю - 13/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки за адресою: 65000, Україна, м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 79-В; визначити порядок користування житловим будинком та земельною ділянкою за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 79 - В, відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.02.2000 року та висновку інженерно - будівельної експертизи за варіантом № 1 в межах цього провадження; зобов'язати своїми силами та за свій рахунок ОСОБА_2, привести веранду у попередній вигляд та стан за попередніми розмірами, як частини житлового будинку за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 79-В; стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, матеріальну шкоду у розмірі 35 000 (тридцять п'ять) тисяч гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять) тисяч гривень.

До судового засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, надала до суду заяву про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 діючий на підставі довіреності, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити у позові.

Справа знаходилась у проваджені Київського районного суду м. Одеси з 17.12.2015 року, що значно перевищує граничний термін розгляду цивільних справ, передбачених ч.1 та 2 ст. 157 ЦПК України.

Одночасно з тим, судом приймається до уваги, що на протязі всього часу знаходження справи на розгляді у суді від ОСОБА_1 заяв про залишення позову без розгляду, відмов від позову не надходило, що свідчить про її бажання отримання рішення по суті виниклого спору, тому залишення позивних вимог на підставі ч.3 ст. 169, п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України, у звязку із неявкою позивача, буде порушувати права та законні інтереси позивача. Чергове відкладення розгляду справи, провадження по якої триває понад розумних строків, також порушує права позивача та відповідача на своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що є основоположними завданнями цивільного судочинству, і передбачені у ст. 1 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі позивача і відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, є власником більшої частки - 13/25 житлового будинку, який розташований за адресою: 65000, Україна, м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 79-В. на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 15.02.2000 р. Вказаним рішення було розподілено зазначений житловий будинок між сторонами та визначено порядок користування земельною ділянкою та суто будинком відповідно до висновку інженерно - будівельної експертизи, при цьому, всі перегороджуючи конструкції для влаштування поділу будинку були збудовані та влаштовували сторони. З 2000 року, після влаштування перегородок, як зазначає позивач вона користуюсь належним чином своєю частиною будинку, де підтримую належні умови для проживання, не порушуючи прав спільних власників майна.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності є співвласником 12/25 частки житлового будинку №79-В, розташованого за адресою: м.Одеса, вул. Жовтневої революції, що підтверджується договором дарування від 27.02.2015 року, яка після придбання у власність нерухомого майна, почала його реконструювати, що завдало як зазначає позивач їй значної матеріальної шкоди, яка виразилась у знищенні стіни/перегородки з наявними комунікаціями, знищення даху тамбуру, псуванні меблів та особистих речей в тамбурі та в домі, приведенні будинку у стан, непридатний для його належного використання та інше, розмір шкоди позивач оцінила у 35000, гривень, а також зазначеними діями відповідачки з пояснень позивача їй спричинена моральна шкода , яка виразилась у погіршенні стану здоровя, постійних переживаннях, душевних стражданнях, постійних намаганнях відновити свої права, які позивач оцінила в 10000,00 гривень, тобто як зазначає позивач незаконні дії з боку співвласника домоволодіння ОСОБА_2 стали причиною для звернення з дійсним позовом до суду.

Згідно з інформаційною довідковою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборо6н відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 29.02.2016 року (а.с.35), позивач ОСОБА_1 є власником 13/25 частин домоволодіння №79-В по вул. Жовтневої революції у м.Одесі на праві спільної часткової власності, а відповідач ОСОБА_2 є власником інших 12/25 частин домоволодіння №79-В по вул. Жовтневої революції у м.Одесі.

Суміжна земельна ділянка, на якій розташоване домоволодіння, 79-в по вул. Жовтневої революції у м.Одесі належить сторонам по справі на праві фактичного користування. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2000 року було визначено порядок користування земельною ділянкою у відповідності до ідеальних часток за першим варіантом розподілу згідно з висновку судової будівельно- технічної експертизи від 22.07.1999 року між ОСОБА_1 та попереднім співвласником домоволодіння.

Відповідно до ст. 61 ч. 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній , господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст..358 ЦПК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У відповідності до ст.. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого, що такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки (пункт 33 постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»).

При зверненні до суду позивач посилалась на те, що відповідачка перешкоджає їй у користуванні її частиною веранди.

Проте, за розглядом справи судом встановлено, що позивачка має вільний доступ до своєї частки домоволодіння, що зазначено в рішенні Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2000 року за №2-1901, а саме визначений порядок користування земельною ділянкою, шляхом виділу у користування ОСОБА_1 прилегла до її частки будинку ділянка площею 191 кв.м, що має вхід з боку вул. Октябрьської революції, коли відповідачу ОСОБА_4 в свою чергу виділено земельну ділянку площею 176 кв.м, що прилегла до його частини домоволодіння , що має окремий вхід з боку вулиці Авдєєва- Чорноморського. Та з боку відповідачки жодних перешкод у користуванні нею не чиниться.

Суд звертає увагу на те, що обовязок по зведенню та проведенню обробки перегородки між частина домоволодінням рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2000 року покладений на ОСОБА_1

При цьому, суд враховує, що позивач не проживає у даному домоволодіння, згідно пояснень представника відповідача.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.

Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Також суд звертає увагу на той факт, що судом призначалась за клопотання позивача судова будівельно- технічна експертиза, яка з не була виконана у звязку з несплатою позивачем витрат по проведенню експертного дослідження та не надання додаткових матеріалів за клопотанням судового експерта для проведення експертного дослідження.

Отже, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачка не надала суду достатніх та належних доказів про порушення її права чи охоронюваного законом інтересу з боку відповідачки, судом не встановлено, що відповідачка чинить будь-які перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її власністю, що вказує про відсутність спору про право. Твердження позивачки не знайшли свого належного підтвердження за розглядом справи. Отже, відсутність порушення права позивача тягне за собою відмову у його захисті судом і відповідно має своїм наслідком відмову у позові.

Інших правових підстав для задоволення позову судом не встановлено.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 57, 60, 79, 88 ч.1, 169, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України; ст..ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321,355, 358, 382, 386, 391, 396 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в повному обсязі ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_2 щодо зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_1 та членам її сімї в користуванні спільною частковою власністю-13/25 частинами домоволодіння по вул.. Жовтневої революції 79-в у м.Одесі; визначення порядку користування житловим будинком та земельної ділянки, відповідно до рішення Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2000 року та висновку судової будівельно технічної експертизи; зобовяання відповідача за власний рахунок привести веранду у попередній стан, стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Луняченко В. О.