Справа № 646/6703/17
№ провадження 2/646/2026/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2017 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Шелест І.М.,

за участю секретаря Ушакової Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації доходів,-

встановив:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що з 01.01.2011 року по 28.11.2014 року він працював у відокремленому підрозділі «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Обєднана компанія «Укрвуглереструтуризація» на посаді майстра служби охорони праці. 28.11.2014 року був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, в звязку з виходом на пенсію. Заборгованість з заробітної плати у сумі 13 925, 95 грн. в день звільнення йому сплачена не була, тому у 2016 році він звернувся до суду. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.07.2016 у цивільній справі № 646/6536/16-ц його позов було задоволено та стягнуто з ДП «ОК Укрвуглереструктуризація» заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 13 925, 95 грн. Рішення набрало законної сили 15.08.2016 та на його виконання було видано виконавчий лист від 30.08.2016. 12.09.2016 головним державним виконавцем Святошинського районного ВДВС м. Києва відкрито виконавче провадження, яке на теперішній час не закінчено, заборгованість не сплачена. Тому, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.12.2014 року по 30.09.2017 року у розмірі 132 200, 14 грн. та компенсацію з урахуванням індексу інфляції у розмірі 11 032, 14 грн., та судовий збір у розмірі 1 432, 32 грн.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, зазначив що суми, належні позивачу у якості заборгованості по заробітній платі, йому були виплачені у повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця Святошинського районного ВДВС м. Києва від 15.11.2017 про закінчення виконавчого провадження. Оскільки рішення суду, яким була стягнена заборгованість по заробітній платі на користь позивача було виконане у повному обсязі, тому відповідач вважає, що не має підстав для застосування вимог ст.117 КЗпП України. Крім того, зважаючи на те, що у відповідача відсутнє затверджене фінансування та існує заборона здійснювати видатки за проектами, які знаходяться на непідконтрольній території, відповідач не може та не має правових підстав сплатити середній заробіток за затримку при звільненні та компенсації доходів позивачу. Тому виплатити позивачу заборгованість середнього заробітку за затримку при звільненні на теперішній час неможливо, так як державою в особі Кабінету Міністрів, в межах повноважень, було призупинено фінансування з державного бюджету всіх видатків, у т.ч. передбачених затвердженим проектом ліквідації шахти «Брянківська» до моменту повернення цих територій під контроль державної влади України. Вважає, що обовязок виплатити працівнику середній заробіток за час затримку розрахунку при звільненні, відповідно до ст. 117 КЗпП України, виникає у власника (роботодавця) лише за наявності його вини в таких порушеннях. Стягнення середнього заробітку на користь позивача за весь час до моменту фактичного розрахунку з заробітної плати, за юридичною природою є фінансовою санкцією до відповідача, який не здійснив розрахунок під час звільнення і зрозуміло, що ця санкція застосовується при наявності вини боржника за невиконання вимог закону. Фінансування діяльності відповідача здійснюється відповідною бюджетною програмою КПКВК 1101070 «Реструктуризація вугільної та торфодобувної промисловості», в межах встановленого ліміту фінансування та за напрямами, визначеними в паспорті бюджетної програми відповідно до вимого Бюджетного кодексу України. На підставі викладеного, виплата середнього заробітку за затримку при звільненні буде здійснена після повернення вказаної території під контроль органам державної влади. Тому, відповідач вважає, що його вини у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільнені з роботи немає.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене відшкодування в тому випадку, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як встановлено судом позивач з 01.01.2011 року по 28.11.2014 року перебував у трудових відносинах з відокремленим підрозділом «Донецька виконавча дирекція з ліквідації шахт» Державного підприємства «Обєднана компанія «Укрвуглереструтуризація» і обіймав посуду і майстра служби охорони праці (а.с. 9-10).

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.07.2016 у цивільній справі № 646/6536/16-ц його позов було задоволено та стягнуто з ДП «ОК Укрвуглереструктуризація» заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 13 925, 95 грн. Рішення набрало законної сили 15.08.2016 (а.с. 18-20).

Відповідно до постанови головного державного виконавця Святошинського районного ВДВС м. Києва ОСОБА_2 від 15.11.2017 виконавче провадження № 52168793 було закінчено.

Заборгованість позивачу була фактично виплачена у повному обсязі лише у листопаді 2017 року, що не заперечувалося відповідачем.

Оскільки фактичний розрахунок відбувся 15.11.2017 року, з відповідача, відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а позов в цій частині задоволенню.

Відповідно до вимог постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Також, відповідно до розрахункових листів позивача, його заробітна плата за останні 2 місяці перед звільненням становила: за листопад 2013 року - 1395 грн.33 коп., за грудень 2013 року - 1024 грн.55 коп. (а.с.9).

З розрахункового листка за листопад 2014 року вбачається, що позивачу було нараховано до виплати остаточного розрахунку в сумі 17 198, 37 грн., який складається з окладу в розмірі 3617, 00 грн., компенсації за відпустку 1 424, 28 грн., надбавку за вислугу років у сумі 391, 84 грн. та заборгованості з заробітної плати за попередні періоди 11 765, 25 грн., при цьому робочі дні у листопаді враховано як 20, робочі часи як 160, тобто позивач працював 8-годинний робочий день пятиденний робочий тиждень (а.с. 12).

З довідки податкової вбачається, що позивачу в 4 кварталі було нараховано заробітна плата у 19 464, 24 грн., виплачено 2 265,87 грн., нараховано податку 2 974, 51 грн. (а.с. 17).

У 4 кварталі 2014 року позивач відпрацював 2 повні місяці жовтень та листопад (28.11.2014 звільнився).

При обчисленні середньої заробітної плати враховуються оклад у 3 617, 00 грн. та надбавку за вислугу років у 391, 84 грн. за кожний з двох останніх місяців (жовтень та листопад), інші виплати не враховуються на підставі п. 4 розділу ІІІ Порядку № 100.

Кількість робочих днів у жовтні та листопаді 2014 року складала 43 робочі дні (23 та 20 відповідно), тому обчислення розміру середньоденної заробітної плати становить: 3 617, 00 (оклад за жовтень 2014), + 3 617, 00 (оклад за листопад 2014)+391, 84 (надбавка за вислугу років у жовтні 2014) + 391, 84 (надбавка за вислугу років у листопаді 2014) : 43 робочі дні = 186, 46 грн.

Час затримки розрахунку обчислюється за період після звільнення до дати звернення до суду з 01.12.2014 по 30.09.2017, кількість робочих днів у періоді затримки становить 709 (01.12.2014-31.12.2014 23 дні, 2015 рік 250 днів, 2016 рік, 251 день, 01.01.2017 30.09.2017 185 днів).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку становить 709 робочих днів.

Відповідач прострочив виплату позивачеві заробітної плати у період з 01.12.2014 року по 30.09.2017 року, що складає 709 днів. Тому середній заробіток за час затримки розрахунку буде становити 132 200, 14 грн.

Відповідачем визначений у позові розмір суми компенсації не оспорювався.

Заперечення відповідача щодо відсутності правових підстав для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки відсутня його вина, та у підприємства відсутнє затверджене фінансування, існує заборона здійснювати видатки за проектами, які знаходяться на непідконтрольній території, так як державою в особі Кабінету Міністрів, в межах повноважень, було призупинено фінансування з державного бюджету всіх видатків, у т.ч. передбачених затвердженим проектом ліквідації шахти «Брянківська» до моменту повернення цих територій під контроль державної влади України, а також у звязку з повним виконанням рішення суду від 15.07.2016 року по справі № 646/6536/16-ц про стягнення заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_1, не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на відповідач банкрутом не визнаний, з обліку у реєстрі не знятий (а.с. 24-34).

Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частина шоста статті 12 у редакції Закону від 13 липня 2002 року, частина п'ята статті 19 у редакції Закону від 18 січня 2013 року, які були чинними на час існування спірних правовідносин) дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на виплату заробітної плати.

Зазначені відповідачем обставини не можуть свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти.

Зазначений висновок суду узгоджується з правовим висновком, висловленим Верховним Судом України в ухвалі №6-76цс14 від 02 липня 2014 року, відповідно до якого, передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом при звільненні сум.

Статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

У відповідності з вимогами ст.3 зазначеного вище Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Аналогічні вимоги закріплені в постанові КМУ №159 від 21 лютого 2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати".

Компенсація, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасну виплату заробітної плати буде становити 13 925, 95 (179,22/100 %)- 13 925, 95 = 11 032, 14 грн., оскільки судом доведено факт порушення терміну проведення остаточного розрахунку призначених позивачеві сум, встановлених судовим рішенням.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача стосовно того, компенсація позивачеві не повинна нараховуватись, оскільки ці вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах закону.

До такого висновку суд приходить виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.94 КзПП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Аналогічні вимоги містяться в ст.1 Закону "Про оплату праці".

Статтею 2 зазначеного Закону встановлено, що основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст.34 вказаного вище Закону компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Також судом не беруться до уваги доводи відповідача стосовно того, що позивачем при зверненні до суду були пропущені строки, встановлені ч.1 ст.233 КзПП України, оскільки частиною 2 зазначеної статті передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Такі ж розяснення містяться в рішеннях Конституційного суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року та № 9-рп/2013 від 15.10.2013 року.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 132 200 грн. 14 коп. та компенсація втрати частини заробітку, у звязку з порушенням терміну його виплати у розмірі 11 032 грн. 14 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивачем при подачі було сплачено судовий збір у розмірі 1 432, 32 грн.

Оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку та компенсація втрати частини заробітку, у звязку з порушенням строків виплати, згідно з нормами діючого законодавства, входить до складу заробітної плати, позивач не повинен був сплачувати судовий збір.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 432, 32 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.94, 95, 116, 117 КзПП України, ЗУ "Про оплату праці", ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", Постанови КМУ №159 від 21 лютого 2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати", керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та компенсації доходів задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (м. Київ, провулок Приладний, 2-А, ідентифікаційний номер 39244468) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання: 61001, м. Харків, пр.-т. Московський, 40/42, квартира 5, ІПН НОМЕР_1 суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 01.12.2014 року по 30.09.2017 року в розмірі 132 200 (сто тридцять дві тисячі двісті гривень) 14 коп. та компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків оплати їх виплати за період з 01.12.2014 по 30.09.2017 у сумі 11 032, 14 грн., а всього 143 232 (сто сорок дві тисячі двісті тридцять дві грн.), 28 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Об'єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (м. Київ, провулок Приладний, 2-А, ідентифікаційний номер 39244468) на користь позивача судовий збір у розмірі 1 432, 32 (одна тисяча чотириста тридцять дві гривні) 32 коп.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Суддя І.М. Шелест