Категорія: 34 Доповідач: Данилюк В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Грушицького А. І., Киці С. І.,

секретар Вергун Т. С.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 підприємства «Сента», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 акціонерне товариство Страхова компанія «Перша», про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 підприємства «Сента» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 підприємства «Сента» (скорочено ПП «Сента») про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов мотивовано тим, що 28.08.2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп 302 км + 40 м в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода. Так, водій ОСОБА_6, керуючи вантажним автомобілем Volvo FH 4X2T, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ПП «Сента», і який на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з власником джерела підвищеної небезпеки скоїв наїзд на належний їй автомобіль «ІВЕКО» під керуванням ОСОБА_7 Внаслідок ДТП позивач, як пасажир автомобіля «ІВЕКО», отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, а належний їй автомобіль зазнав значних механічних пошкоджень. Після уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з ПП «Сента» на її користь понесені витрати в розмірі 550,39 грн. - на лікування, 3350 грн. - на евакуатор транспортного засобу, 1520 грн. сплачених за стоянку автомобіля, 72800,24 грн. - матеріального збитку в зв'язку з ушкодженням транспортного засобу та 25000,00 грн. - у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 17.12.2015 року до участі у розгляді справи в якості третьої особи було залучено ПрАТ СК «Перша» (а.с. 61/зворот).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_4 підприємства «Сента» на користь ОСОБА_3 72800 (сімдесят дві тисячі вісімсот) грн. 24 коп. спричинених матеріальних збитків, понесені витрати на лікування в розмірі 550 (п'ятсот п'ятдесят) грн. 39 коп., а також витрати на евакуацію транспортного засобу в розмірі 3350 (три тисячі триста п'ятдесят) грн., 1520 (одну тисячу п'ятсот двадцять) грн. сплачених за стоянку автомобіля, 2000 (дві тисячі) грн. у відшкодування моральної шкоди та 987 (дев'ятсот вісімдесят сім) грн. 20 коп. сплаченого судового збору. Стягнуто ОСОБА_4 підприємства «Сента» в дохід держави 38,61 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_5риватне підприємство «Сента», подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу з підстав в ній наведених та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала та просила її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вказана дорожньо-транспортна пригода сталася саме з вини працівника ПП «Сента», який не витримавши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожню обстановку, скоїв зіткнення з автомобілем позивача, заподіявши їй, крім майнової шкоди, ще й тілесні ушкодження, а також моральну шкоду. При цьому суд застосував норму ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

Однак з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи.

Так, з наявних у матеріалах справи та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, судом першої інстанції встановлено, що 28.08.2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп 302 км + 40 м в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю вантажного автомобіля Volvo FH 4X2T, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить ПП «Сента», під керуванням ОСОБА_6 та автомобілем «ІВЕКО» 59.12, реєстраційний номер НОМЕР_2, належного ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_7 (а.с. 8, 25).

Постановою т.в.о. начальника СВ Гощанського РВУ МВС України в Рівненській області від 05 вересня 2012 року порушено кримінальну справу за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілому за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 8).

Постановою слідчого СВ Гощанського РВ УМВС України в Рівненській області від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_3 визнано потерпілою у вказаній справі (а.с. 115).

Судом було витребувано та оглянуто в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000292 з якого вбачається, що 28.08.2012 року на дорозі Київ-Чоп 302 км + 40 м в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області, ОСОБА_6, який працює водієм ПП «Сента», керуючи автомобілем Volvo FH 4X2T, реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись зі сторони м. Київ у напрямку м. Рівне, не вибравши безпечної швидкості руху та не врахувавши дорожню обстановку, здійснив зіткнення з транспортним засобом «ІВЕКО» 59.12, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_7, який належить ОСОБА_3, в якому вона була пасажиром, та зупинився на заборонений сигнал світлофора на регульованому пішохідному переході. Внаслідок чого автомобіль «ІВЕКО» 59.12 здійснив зіткнення з автомобілем Renault, реєстраційний номер НОМЕР_3, з напівпричепом Kogel, реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_8 Внаслідок зіткнення, пасажир автомобіля «Івеко» ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою довготривалого розладу здоров'я.

Постановою про закриття кримінального провадження (КП № 0000292) від 06.04.2016 року кримінальне провадження закрито в зв'язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення та копію постанови направлено начальнику відділу превентивної діяльності ГУ Національної поліції в Рівненській області для вирішення питання про притягнення винного водія до адміністративної відповідальності за вчинення даного правопорушення (а.с. 191-192).

Матеріали справи не містять доказів притягнення водія ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності, не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції. Відповідно до інформації Головного управління Національної поліції в Рівненській області від 14.06.2016 року постанова про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_6, яка надійшла на адресу відділу УПД ГУНП в Рівненській області 28.04.2016 року, була скерована за належністю заступнику начальника УПД ГУНП у Волинській області. На запит суду від 01.07.2016 року від УПД ГУНП у Волинській області відповідь не надійшла (а.с. 202, 211).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У п. 4 Постанови пленуму від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У звязку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

У разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Непритягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху, зокрема, і у зв'язку із закінченням строків притягнення до відповідальності, не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку на підставі доказів, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України є пояснення сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З матеріалів справи убачається, що шкода позивачеві ОСОБА_3 була завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, зокрема вантажного автомобіля Volvo FH 4X2T, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням відповідача ОСОБА_9, автомобіля «ІВЕКО» 59.12, реєстраційний номер НОМЕР_2, належного ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля Renault, реєстраційний номер НОМЕР_3, з напівпричепом Kogel, реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_8 Матеріалами кримінального провадження по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.08.2012 року, не підтверджується, що саме дії водія ОСОБА_6 знаходяться в причинному зв'язку з настанням дорожноь-транспортної пригоди та негативних наслідків, які настали у зв'язку з даною подією.

Під час розгляду справи судом першої інстанції сторони не заявляли клопотання про призначення автотехнічної експертизи для встановлення даної обставини.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 грудня 2016 року заяву представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про призначення судової автотехнічної експертизи задоволено та призначено в даній справі судову автотехнічну експертизу на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) Чи знаходяться дії водія автомобіля «Volvo FH 4X2T», д.р.н.з. АС 3329 АР, під керуванням ОСОБА_6, в причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 28 серпня 2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп 302 км. + 40 м. в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області? 2) Чи знаходяться дії водія автомобіля «Івеко», д.р.н.з. АС 5447 АМ, під керуванням ОСОБА_7, в причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 28 серпня 2012 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп 302 км. + 40 м. в с. Горбаків Гощанського району Рівненської області?

Витрати за проведення експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 Як вбачається з листа експертної установи від 10.01.2017 року ОСОБА_3 було направлено рахунок на оплату та повідомлено про наслідки неоплати протягом 45 календарних днів (а.с. 262).

Однак, вартість експертизи позивачем не була оплачена і 09.03.2017 року до апеляційного суду експертною установою було повернуто матеріали даної цивільної справи (а. с. 264).

Таким чином, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини водія відповідача, наявність якої є підставою для настання відповідальності відповідача відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з позивача слід стягнути судовий збір, сплачений відповідачем при подачі апеляційної скарги на користь останнього.

На підставі ст. ст. 1172, 1188, керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 підприємства «Сента» задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 вересня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 підприємства «Сента» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підприємства «Сента» 1085,92 гривні понесених витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді