Номер провадження: 22-ц/785/6163/17
Номер справи місцевого суду: 2-3461/06
Головуючий у першій інстанції Дерус А.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Черевка П.М.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,Т

за участю: представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2006 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності й зобов'язання зареєструвати майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2006 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 16 березня 2004 року йому належить на праві приватної власності 32/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами, яка складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ. «Г», загальною житловою площею 79,1 кв. м, та надвірних споруд під літ. «З1, Ш, Щ» - сараї, «П» - льох, № 15,17 - огородження, VІ, ІХ - мостіння, розташованих на земельній ділянці держфонду площею 604 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1. У ході експлуатації для поліпшення умов проживання, позивач за рахунок власних коштів і прилягаючої території побудував житловий будинок під літ. «Е» та просив на підставі ст. 377 ЦК України та Закону України «Про власність» визнати за ним право власності на новостворене нерухоме майно.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок під літ. «Е» по АДРЕСА_1 у якому розташовані: на 1-му поверсі: котельня - 3,90 кв. м, гараж - 32,10 кв. м; на 2-му поверсі: коридор - 4,50 кв. м, кухня - 9,20 кв. м, санвузол - 2,80 кв. м, житлова кімната - 17,30 кв. м, житлова кімната - 9,20 кв. м, а всього загальна площа - 79 кв. м, житлова плаща - 26,50 кв. м, підсобна площа - 52,50 кв. м, висота приміщень - 2,80 кв. м. Зобов'язано КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвати рішення суду.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року доповнено заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 квітня 2006 року таким. Визнано за ОСОБА_3 право власності на літ. «Г», «Г1» коридор 4-1 площею 4,2 кв. м, жила кімната 4-3 площею 9,4 кв. м, жила кімната 4-4 площею 11,2 кв. м, кухня 4-5 площею 6,3 кв. м, санвузол 4-7 площею 2,8 кв. м, житловий будинок під літ. «Е» по АДРЕСА_1, загальною площею 79,0 кв. м, житловою - 26,5 кв. м, сарай літ. «Ш», сарай літ. «Щ», що складає 41/50 частини домоволодіння.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить заочне та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони неодноразово сповіщались належним чином. Крім того, інтереси ОСОБА_3 представляє його довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 підлягає закриттю за таких підстав.

Згідно із частиною першою статті 292 ЦПК України право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року, викладених у п. 8 постанови № 12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16.03.2004 року ОСОБА_3 отримав в дар від ОСОБА_6 32/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 який в цілому складається з одного кам'яного житлового будинку під літ. Г, загальною житловою площею 79,1 кв.м. та надвірних споруд під літ. З-1, Ш, Щ -сараї, П -льох, № 15, 17- огорожа, VІ, ІХ - мостіння, розташований на земельній ділянці держфонду площею 604 кв.м. (а.с. 19).

У ході експлуатації, для поліпшення умов проживання, позивач за рахунок власних коштів і прилягаючої території побудував житловий будинок літ. Е, який складається з двох поверхів, та 03 квітня 2006 року звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом про визнання за ним права власності на зведений будинок на підставі ст. 377 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність» (а.с. 3-4).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції в заочному рішенні від 07 квітня 2006 року посилався на ст. ст. 376, 377 ЦК України, Закон України «Про власність» та виходив з того, що побудований будинок не перешкоджає ні житловим органам, ні сусідам позивача (а.с. 35).

27 жовтня 2014 року, тобто через вісім з половиною років, ОСОБА_5 оскаржила вказане рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, посилаючись на те, що вона є співвласником будинку АДРЕСА_1 ухвалене на користь позивачарішення стосується її прав та обов'язків.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Як випливає з рішення Європейського суду у справі "Брумареску проти Румунії" від 28 жовтня 1999 року № 2834/95, 61, 62, дія гарантій статті 6 не завершується із винесенням остаточного рішення у справі. Як відзначив суд у цій справі "право на справедливий судовий розгляд у суді, як воно гарантується частиною 1 статті 6, має тлумачитися у світлі преамбули Конвенції, яка проголошує, серед іншого, принцип верховенства права як спільну спадщину Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який вимагає, серед іншого, щоб остаточне вирішення судом спору не ставилося під сумнів (принцип правової визначеності як складова справедливого судового розгляду).

Стабільність судового рішення як його правова характеристика є гарантією його правової дії, його правової визначеності, отже скасування судового рішення яке набрало законної сили з метою виправлення помилок та недоліків, допущених судом, є порушенням ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини й неприпустимо.

Усуваючи розбіжності у застосуванні в подібних правовідносинах статті 292 ЦПК України, Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15, дійшов до такого правового висновку, а саме, «згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках».

Дійсно з доданих до апеляційної скарги ОСОБА_5 документів вбачається, що згідно договору дарування від 27.02.2004 року вона отримала в дар від ОСОБА_6 32/100 частин житлового будинку № АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного кам'яного житлового будинку під літ. Г, загальною житловою площею 79,1 кв.м. та надвірних споруд під літ. З-1, Ш, Щ -сараї, П -льох, № 15, 17- огорожа, VІ, ІХ - мостіння, розташований на земельній ділянці держфонду площею 604 кв.м. (а.с. 51).

Однак в апеляційній скарзі ОСОБА_5 не наведено переконливих мотивів того, що ухвалені судові заочне та додаткове рішення завдає їй шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Верховного Суду України, практику Європейського суду з прав людини, правовий висновок Верховного Суду України, приведені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції у заочному рішенні та додатковому рішенні не вирішував питання про права та обов'язки заявника ОСОБА_5, тому у неї відсутнє право на оскарження вказаного судового рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.205, ст.ст. 303, 307 п.2 ч.2, 312 п.2 ч.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 07 квітня 2006 року та додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 червня 2006 року закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Р.Д. Громік