АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/325/17 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

04 квітня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Хома М. В.,

за участю секретаря : Коваль О.І.

та сторін позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_7, відділ Держгеокадастру у м. Тернопіль, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним, застосування реституції, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

в жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_7, відділ Держгеокадастру у м. Тернопіль, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, управління державної реєстрації Тернопільської міської ради про визнання договору купівлі-продажу недійсним, застосування реституції, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування майна з чужого незаконного володіння.

При подачі позову також було подано заяву про забезпечення позову, згідно якої позивач просила накласти арешт на земельну ділянку площею 0,01 га кадастровий номер :01:004:0194 за адресою вул. Підгірна 8, м. Тернопіль, право власності на яку зареєстровано за відповідачем ОСОБА_6, ідентифікаційний код НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 та земельну ділянку площею 0,09 га кадастровий номер :01:004:0193 за адресою вул. Підгірна 8 м. Тернопіль, право власності на яку зареєстровано за співвідповідачем ОСОБА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 та співвідповідачем ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду від 19 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

17 січня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 подали до суду заяву про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 просить ухвалу суду від 17 січня 2017 року скасувати та постановити нову, якою скасувати вжиті заходи забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник відповідачів - ОСОБА_5 зазначає, що при заявленні клопотання ОСОБА_1 не обґрунтувала, а суд першої інстанції не мотивував необхідність вжиття саме арешту на вказану земельну ділянку, яка унеможливлює будь-яке її використання, в тому числі обслуговування, з метою належного здійснення права власності, недопущення порушення інтересів власників сусідніх земельних ділянок.

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі, зіславшись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнали, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8 та третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з'явилися, проте подали суду заяву згідно якої просять справу слухати у їх відсутність.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку вказаних осіб такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін та їх представників, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Пунктами 1 та 2 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону чи змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Згідно ч. 1 ч. 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому суд обґрунтовано відмовив у скасуванні заходів забезпечення позову.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд при винесені ухвали не врахував, що вжиті заходи унеможливлюють будь-яке використання земельної ділянки в тому числі обслуговуванні, з метою належного здійснення права власності, оскільки відповідачами не представлено жодного доказу з приводу того, що внаслідок накладення арешту на спірне майно їм чиняться перешкоди в користуванні даним майном з огляду на те, що відповідно до ч.2 ст.56 Закону України Про виконавче провадження арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Виконавець за потреби може обмежити користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид обсяг і строк обмеження встановлюється виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Отже, жодних з перелічених дій державним виконавцем вчинено не було, а сам факт накладення арешту на майно забороняє власнику лише розпоряджатися цим майном.

Накладення арешту на майно боржника є тимчасовим заходом і ці заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала відповідає вимогам процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 315, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Тернопільської області є остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9