Справа № 727/3159/17
Провадження № 2/727/1004/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 квітня 2017 року. Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Семенка О.В.,

при секретарі - Гончарук Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсності договору дарування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсності договору дарування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він з відповідачкою ОСОБА_3 проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з лютого 2014 року по січень 2016 року.

Зазначає, що в період спільного проживання з відповідачкою ОСОБА_3, за спільні кошти ними було придбано 1/2 частки квартир №170 в будинку №5 по вулиці Південно-Кільцевій в м. Чернівцях, яка складається із двох житлових кімнат загальною площею 55,60 кв.м., в тому числі житловою площею 29.10 кв.м. Половину цієї квартири відповідачка ОСОБА_4 отримала у спадок, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. 17 вересня 2013 ними придбано половину вказаної квартири за спільні бюджетні кошти. З того часу вони спільно проживали у вказаній квартирі, однак після тривалих непорозумінь, в кінці січня 2016 року ОСОБА_4 пішла від нього і він залишився проживати в квартирі, де проживає і до цього часу без реєстрації.

Однак нещодавно відповідачка ОСОБА_3 почала вимагати щоб він виселився з даного приміщення мотивуючи тим, що цю квартиру вона подарувала відповідачці ОСОБА_2, яка є її матірю та на підтвердження зазначеного надала йому копію договору дарування.

Просить суд визнати факт проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з лютого 2014 року по січень 2016 року. Визнати недійсним договір дарування квартири від 19 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_1 у Чернівцях, яка складається із двох житлових кімнат загальною площею 55,60 кв.м., в тому числі житловою площею 29,10 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №7009 та скасувати державну реєстрацію права власності за обдарованою ОСОБА_2

В судовому засіданні позивач не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно зясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази надані сторонами в їх сукупності у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав однією сімєю без реєстрації шлюбу із відповідачкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з лютого 2014 року по січень 2016 року, про що відповідачка ОСОБА_3 не заперечує.

У період спільного проживання, за спільні кошти, ними було придбано 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, яка складається із двох житлових кімнат загальною площею 55,60 кв.м., в тому числі житловою площею 29,10 кв.м. Половину цієї квартири ОСОБА_4 одержала у спадок, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 22 березня 2013 року за реєстровим №818.

Оскільки вони проживали разом, були однією сімєю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет ними спільно було прийнято рішення щодо купівлі решти половини квартири, що ними і було зроблено. 17 вересня 2013 року ними було укладено договір купівлі-продажу, який було оформлено на відповідачку ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, яка складається із двох житлових кімнат загальною площею 55,60 кв.м., в тому числі житловою площею 29.10кв.м., було посвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстраційним номером 4198.

З того часу позивач з відповідачкою ОСОБА_4 проживали у квартирі разом, однак після тривалого часу взаємних непорозумінь, вкінці січня 2016 року ОСОБА_4, пішла від нього і він залишився проживати в квартирі один та проживає у цій квартирі без реєстрації і до цього часу.

Як вбачається із договору дарування квартири АДРЕСА_3, від 19 серпня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за №7009, ОСОБА_4 подарувала квартиру ОСОБА_2. Згідно п.13 вказаного договору Дарувальником було подано заяву нотаріусу про неперебування її у шлюбі на момент набуття у власність та дарування вищезазначеної квартири, яка доведена до відома Обдаровуваної (а.с.13).

Сімейний Кодекс України, зокрема, ч.2 ст.3 СК України, передбачає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей, індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Зазначена правова позиція щодо даних правовідносин викладена у постанові ВСУ від 08.06.2016року справа №6-2253цс15.

На час спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, ні позивач ОСОБА_1 а ні відповідачка ОСОБА_3 не перебували у інших шлюбах. І позивач, і відповідачка ОСОБА_4, обоє були розлучені, що стверджується рішеннями Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 травня 2011року та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.12.2008 року, а також свідоцтвом про розірвання шлюбу, з яких вбачається, що ОСОБА_4 розлучилася із своїм чоловіком 18 травня 2011 року, а позивач із своєю дружиною 22.12.2008 року (а.с.16-18).

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частина 4 ст. 355 ЦК України визначає, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.369 Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.2).

Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень (ч.4).

Згідно ст.65 СК України Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ч.1).

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2).

Згідно ч.1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч.2).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин (ч.3).

Частиною 1 статті 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального "освідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, лає бути нотаріально засвідчена (ч.4).

Оскільки позивач є власником 1/4 частки спірного майна, відчуження здійснене ОСОБА_4 шляхом укладення договору дарування, який потребує нотаріального посвідчення відбулося без його відома та без його згоди, також з урахуванням того, що відповідачі не заперечували проти задоволення позову, суд прийшов до висновку, що договір дарування слід визнати недійсним.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 61, 62, 212, 213, 215, 256, 294 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 216, 258, 355 368, 369, 388 ЦК України, ст.ст. 16-18 Закону України «Про власність», ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1- задовольнити.

Встановити факт проживання однією сімєю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з лютого 2014 року по січень 2016 року.

Визнати недійсним договір дарування квартири від 19 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 щодо квартири АДРЕСА_3, яка складається із двох житлових кімнат загальною площею 55,60 кв.м., в тому числі житловою площею 29,10 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №7009 та скасувати державну реєстрацію права власності за обдарованою ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Семенко О.В.