Провадження № 22-ц/790/6415/17
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

Головуючого - Бровченко І.О.,

суддів - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

при секретарі - Афоніні К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року у справі № 642/668/17 (суддя Гримайло А.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (авансу та штрафу) за попереднім договором; зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди, укладеної внаслідок обману, та визнання її недійсною, стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів (авансу та штрафу) за попереднім договором в розмірі 54000 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 28 листопада 2016 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони були зобов'язані в строк до 10 грудня 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.За домовленістю сторін ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 завдаток в сумі 27000 грн., але у встановлений термін умови вказаного договору (сплата всіх комунальних платежів, зняття з реєстраційного обліку всіх мешканців, звільнення відчужуваної нерухомості від речей домашнього вжитку до 20 грудня 2016 року) відповідач не виконала та продаж квартири у встановлений строк не здійснила. В добровільному порядку гроші, надані в якості завдатку, відповідач повертати відмовляється, тому позивач просить стягнути з неї суму завдатку в розмірі 27000 грн., а також штраф за невиконання умов договору в розмірі 100% від розміру авансу в сумі 27000 грн., а всього 54000 грн., що передбачено п. п. 4, 5 Попереднього договору.

27 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди, укладеної внаслідок обману, та визнання її недійсною; стягнення моральної та матеріальної шкоди, обґрунтовуючи зустрічні вимоги тим, що ОСОБА_2 втратив право на укладення основного договору, оскільки від розмови з нею по телефону він ухилявся, з пропозицією про укладення основного договору до неї не звертався, давши їй зрозуміти про відсутність інтересу до придбання її квартири. ОСОБА_2 мав намір заволодіти великою сумою грошей в розмірі 54000 грн., замінивши завдаток на аванс, що обов'язково повертається, а тому просить визнати завдаток, який вона отримала згідно з умовами попереднього договору від 28 листопада 2016 року в сумі 27000 грн. таким, що не повертається в рахунок нанесених їй збитків і моральної шкоди; визнати угоду, укладену внаслідок оману, та визнати її недійсною; стягнути з ОСОБА_2 на її користь збитки в подвійному розмірі за моральну та матеріальну шкоду в сумі 27000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви; проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити за причин безпідставності та недоведеності.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засідання проти позову заперечував та просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки ОСОБА_2 наміру на укладення основного договору не мав, попередній договір укладений під впливом оману, внаслідок чого була змушена звернутися до суду з зустрічним позовом, який просить задовольнити, оскільки вона уклала договір під впливом обман , та просить стягнути спричинені збитки в подвійному розмірі, та моральну шкоду в сумі 54000 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за попереднім договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у виді авансу за попереднім договором у розмірі 27000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди, укладеної внаслідок обману, та визнання її недійсною, стягнення моральної та матеріальної шкоди відмовлено у повному обсязі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 28 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено попередній договір, відповідно до якого сторони були зобов'язані в строк до 10 грудня 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Як вбачається з п. п. 2.6, 2.8 попереднього договору від 28 листопада 2016 року ОСОБА_1 зобов'язалася підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об'єкту; повинна здійснити дії, які необхідні для фактичної передачі квартири, а саме: сплатити всі комунальні платежі, зняти з реєстраційного обліку всіх мешканців, звільнити відчужувану нерухомість від речей домашнього вжитку та мешканців до 20 грудня 2016 року.

Відповідно до п.3 вказаного договору в забезпечення його умов ОСОБА_2 сплачено ОСОБА_1 грошове забезпечення в сумі 27000 грн. в рахунок майбутніх розрахунків, передбачених п. 2.4 договору.

З п. 4. попереднього договору вбачається, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від виконання зобов'язань, що витікають з договору, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням зазначених термінів; за п. 5 вищезазначеного договору якщо Основний договір не буде укладений з вини ОСОБА_1, то остання повинна повернути ОСОБА_2 суму, вказану в п. 3 цього договору, а також сплатити штраф в розмірі 100 % від суми зобов'язання, зазначену в п. 3 цього договору, в рахунок нанесених їй збитків; якщо з вини ОСОБА_2, ОСОБА_1 залишає собі суму, зазначену в п. 3 цього договору, в рахунок нанесених їй збитків.

28 грудня 2016 року через УДППЗ «Укрпошта» ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 направлено письмову вимогу про повернення грошей в сумі 27000 грн. та сплату штрафу в розмірі 100 % від суми (а. с. 9 - 11).

Як вбачається з довідки ТОВ «Підприємство з експлуатації та обслуговування житлових будинків «Комфорт» від 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, разом з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2; трьохкімнатна квартира належить ОСОБА_1 на праві власності.

Згідно довідці ТОВ «Підприємство з експлуатації та обслуговування житлових будинків «Комфорт» від 05 грудня 2016 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, заборгованості з житлово-комунальних послуг не має.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідно до п. 2.8 попереднього договору ОСОБА_1 звільнила відчужувану нерухомість від речей домашнього вжитку та мешканців до двадцятого грудня 2016 року.

Сторони у встановлений термін умови вказаного договору не виконали, основний договір купівлі-продажу квартири у встановлений договором строк укладено не було.

В добровільному порядку гроші, надані в якості завдатку, відповідач за первісним позовом не повернув. З метою врегулювання спору на адресу відповідача 28 грудня 2016 року був направлений лист-вимога, проте відповідач відповіді на даний лист не надав, грошові кошти не повернув.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу (основний договір), який за своєю формою і змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами укладений не був, натомість був укладений лише попередній договір, за яким сторони зобов'язались у майбутньому укласти договір купівлі-продажу, тому передана ОСОБА_2 відповідачу грошова сума в розмірі 27000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що її доводи не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, жодним належним та допустимим доказом не підтверджено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як передбачено ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку, як способу забезпечення виконання зобов'язання, може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору.

Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачкою відповідачці грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачці.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів правильно встановив, що договору купівлі-продажу квартири між сторонами по справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передана відповідачці грошова сума в розмірі 27000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачці.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів підтверджуючих, що отримані нею грошові кошти у розмірі 27000 грн. є завдатком, а не авансом. Питання, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу, правового значення для повернення авансу не має. Чинним законодавством не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов'язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Доказів того, що ОСОБА_1 направляла ОСОБА_2 пропозицію укласти основний договір, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, що попередній договір є нікчемний відповідно до вимог ч. 3 ст. 614 ЦК України жодним належним та допустимим доказом не підтверджено. Попередній договір не містить умов про скасування чи умисне порушення зобов'язань. Крім того, ОСОБА_1 не надала суду доказів підтверджуючих, що ОСОБА_2 ухилявся від укладення основного договору або у ОСОБА_1 були очевидні підстави вважати, що ОСОБА_2 не виконує свого обов'язку в установлений строк.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи у суді першої інстанції, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання під час апеляційного розгляду справи, що права ОСОБА_2 не порушені, у зв'язку з чим провадження у справі підлягає припиненню, є помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність та обґрунтованість постановленої судом ухвали, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст.ст. 367, 368, , 375, 381-384, 289, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Повне судове рішення буде складено 26 грудня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді -

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.