Справа № 744/1109/16-ц
Провадження № 2/744/12/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Гнипа О. І.,

при секретарі Казановській Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Національна академія внутрішніх справ, предявила позов до відповідача, ОСОБА_1, згідно даних якого позивач просить стягнути з відповідача на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, повязаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, у сумі 39306 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх вимог у позові Національною академією внутрішніх справ зазначено про те, що відповідач навчався у позивача у період часу з 01 вересня 2014 року по 17 червня 2016 року. У цей період відповідач перебував на державному забезпеченні, позивачем йому надавалося харчування, речове майно, грошове утримання та житло із оплаченими комунальними послугами. 05 січня 2015 року між позивачем, комплектуючим органом УМВС України у Чернігівській області та відповідачем укладено договір № 71 ДЮІ про підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок бюджетних коштів і мав після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ чи відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі у разі відмови відробити. Після закінчення навчання у позивача відповідача було направлено до органів внутрішніх справ для подальшого проходження служби. Втім, наказом ГУ НП України у Чернігівській області від 09 вересня 2016 року № 177 о/с відповідача звільнено зі служби в Національній поліції на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. Відповідач звільнився зі служби в поліції до спливу трирічного строку перебування на службі після закінчення навчання з власної ініціативи, що привело до порушення умов згаданого договору. Через це з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: вартість грошового забезпечення у розмірі 6491 гривня 21 копійка; вартість витрат на харчування у розмірі 13511 гривень 87 копійок; вартість комунальних послуг та спожитих енергоносіїв у розмірі 14942 гривні 86 копійок; вартість речового майна, отриманого відповідачем під час навчання у розмірі 4360 гривень 06 копійок. Всього вартість витрат, повязаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, становить суму 39306 гривень 00 копійок. Із сумою витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, відповідача ознайомлено та поінформовано про необхідність відшкодування цієї суми. Однак, грошові кошти від відповідача до Національної академії внутрішніх справ не надходили.

У судове засідання представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, подав до суду письмову заяву, де зазначив дані про необхідність розгляду справи за його відсутності, повне підтримання позову.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, направив в суд свого повноважного представника ОСОБА_3.

Представник позивача, адвокат ОСОБА_3, у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, де зауважив, що, на його погляд, підстави для задоволення позову відсутні через те, що відповідач на даний час проходить службу в органах Національної поліції.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, на підставі наявних у справі даних та доказів вважає, що позов підлягає вирішенню за наступних обставин.

Приведені вище дані, викладені Національною академією внутрішніх справ у позові (а.с. 2-4), доводяться відомостями письмових доказів, зокрема:

даними договору № 71 ДЮІ від 05 січня 2015 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, укладеного між стороною позивача, відповідачем та Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області (а.с. 5);

копії довідки від 06 вересня 2016 року про місце проживання відповідача на території Семенівського району Чернігівської області (а.с. 6);

витягу з наказу позивача від 01 вересня 2014 року № 153 о/с щодо зарахування на навчання відповідача (а.с. 7);

витягу з наказу позивача від 17 червня 2016 року № 797 щодо завершення відповідачем навчання (а. с. 8);

копією послужного списку відповідача із даними про звільнення відповідача 09 вересня 2016 року з органів ГУ НП України у Чернігівській області за власним бажанням (а.с. 9-11);

довідок і атестату щодо фактичних витрат, повязаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, згідно яких загальна сума таких витрать становить 39306 гривень 00 копійок і складається з: вартості грошового забезпечення у розмірі 6491 гривня 21 копійка; вартості витрат на харчування (продовольчого забезпечення) у розмірі 13511 гривень 87 копійок; вартості речового майна (речового забезпечення), отриманого відповідачем під час навчання, у розмірі 4360 гривень 06 копійок; вартості комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв у розмірі 14942 гривні 86 копійок (а.с. 12-25);

копії статуту Національної академії внутрішніх справ як державного вищого навчального закладу четвертого рівня акредитації (а.с. 26-29).

Втім, ані відомості позову, ані дані письмових доказів, наданих суду позивачем, зовсім не ураховують ту ситуацію, що згідно наданого суду стороною відповідача наказу по Управлінню патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції від 20 січня 2017 року № 20 о/с (витяг на а.с. 81) відповідач ОСОБА_1 на даний час проходить службу поліцейським (інспектором роти № 7 батальйону № 2) у згаданій установі.

За таких обставин, суд убачає за потрібне у задоволенні позову відмовити повністю з таких підстав.

Ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» в редакції, що діяла на час навчання відповідача, гарантувала випускникам вищого навчального закладу, що їх працевлаштування повинно здійснюватися за направленням вищого навчального закладу відповідно до угоди між замовником, керівником навчального закладу та випускником.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 цього Закону випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 7 ст. 18 Закону України «Про міліцію», у редакції, що діяла на час навчання відповідача, а також відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 74 Закону України «Про національну поліцію», у редакції, яка діяла на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ, особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування таких витрат це відшкодування здійснюється в судовому порядку.

У відповідності до п. п. 2.3.6 п. 2.3 зазначеного договору № 71 ДЮІ від 05 січня 2015 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, укладеного з відповідачем, відповідач зобовязався у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного строку перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням в навчальному закладі (а. с. 5 на звороті).

Обовязок випускника відшкодувати повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений Указом Президента України від 23.01.1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням».

Зокрема, п. 2 Указу встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Згідно з п. 1 Порядку відшкодування курсантами та випускниками витрат, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ (далі Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року № 313, визначено механізм відшкодування особами, навчання яких за державним замовленням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України прирівнюється до проходження військової служби, витрат, повязаних з їх утриманням у таких закладах у разі:

- дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України у звязку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни;

- відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання.

У відповідності до п. 3 наведеного Порядку, витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням Міністерства внутрішніх справ України та особою.

Сторонами такого договору є: виконавець навчальний заклад, замовник головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ України, особа курсант.

Відповідно до п. 6 Порядку, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, їх стягнення здійснюється в судовому порядку.

Відшкодування особами, повязаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС (п. 2 Порядку), здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Проте, приведені вище приписи законодавства та умови згаданого вище договору не ураховують у повній мірі випадок з відповідачем, через що не можуть бути вжиті судом із застосуванням щодо відповідача цивільно-правової відповідальності з огляду на таке.

Відповідач не здійснював проходження служби в органах Національної поліції нетривалий період часу (з вересня 2016 року по січень 2017 року).

Зараз номінальні підстави для цивільно-правової відповідальності відповідача перед позивачем (не проходження служби відповідачем в органах Національної поліції) перестали існувати (позивач на цей час проходить службу у згаданих органах, чим виконує мету підготовки позивачем фахівця), а формальні підстави для відповідальності сторони за договором щодо навчання, зокрема, відповідача, які існували у минулому та ще й незначний проміжок часу, не можуть бути безумовними підставами для ухвалення рішення на користь позивача у теперішній час.

Таким чином, основи для задоволення позову відсутні, адже вимоги позивача, викладені у позові, на даний час втратили свою актуальність і не можуть бути реалізовані шляхом ухваленням рішення судом всупереч приписів ч. ч. 3, 5 ст. 13 Цивільного кодексу України шляхом потурання позивачеві у зловживанні у певній мірі своїм дуже формальним правом.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Гнип