Справа № 489/6049/16-ц
Номер провадження 2-о/489/21/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2017 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 (далі-заявник), заінтересована особа - ОСОБА_2, Вознесенська міська рада Миколаївської області про встановлення факту прийняття спадщини,

встановив

У грудні 2016 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що заявник є таким, що фактично вступив в управління спадщиною після смерті матері. Проте, звернувшись до нотаріуса з питанням оформлення своїх спадкових прав, отримав відмову, оскільки у нотаріуса немає можливості документально підтвердити факт прийняття заявником спадщини після смерті матері.

Заявник просив суд встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенськ Миколаївської області.

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 проти задоволення заяви не заперечував.

Заінтересована особа Вознесенська міська рада Миколаївської області свого представника в судове засідання не направила, від них надійшла заява, в якій просили суд розглядати справу без їх участі, вимоги за заявою підтримують в повному обсязі.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Заявник є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1.

Заявник змінив своє прізвище на "ОСОБА_1" внаслідок укладення шлюбу (свідоцтво серії НОМЕР_2).

Як стверджує заявник, після смерті її батька спадщину прийняли її мати ОСОБА_3 та рідний брат ОСОБА_5

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України від 17.12.2011. Батьками записано ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Згідно з договору на право будування будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 24.07.1953 ОСОБА_4 відведено ділянку комунальної землі площею 450 кв. м. під індивідуальне будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.09.2012 житловий будинок по АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності належить ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Спадкова справа після його смерті не заводилась, що підтверджується довідкою від 05.01.2017. Проте із заявою про прийняття спадщини від 28.06.1995 №208 після смерті чоловіка звернулась ОСОБА_3

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3. Спадкова справа після її смерті не заводилась відповідно до довідки від 05.01.2017.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Після його смерті заведена спадкова справа.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_2.

Відповідно до довідки-роз'яснення від 18.04.2012 ОСОБА_5 на день смерті батька ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований з батьком, тобто спадщину після його смерті прийняв фактично. Проте ОСОБА_5 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 не був зареєстрований з нею за однією адресою. Встановлено, що неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового житлового будинку, яку прийняла після свого чоловіка ОСОБА_3, але не оформила свої спадкових прав, так як неможливо встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_5 після смерті матері ОСОБА_3.

Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 у рівних частинах.

14.09.2012 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2 Спадщина складається з 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_2.

Як вбачається з довідки-роз'яснення від 19.12.2016 №213/01-16 з наданих нотаріусу документів вбачається, що заявник разом з спадкодавицею ОСОБА_3 на час її смерті не був зареєстрований, заяву про прийняття спадщини не подавав.

До вказаних правовідносин слід застосовувати чинний на час відкриття спадщини ЦК УРСР 1963 року.

Цивільний кодекс УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, слід мати на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, наприклад докази підтвердження проживання спадкоємця разом з спадкодавцем на час його смерті, прописка спадкоємця у спадковому будинку, факт сплати ним комунальних платежів тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник стверджує, що він забрав документи на спірний будинок, сплачував земельний податок.

В судовому засіданні зацікавлена особа вказала, що заявник займався похованням матері, забрав документи на будинок та вступив у володіння майном.

Ці обставини в сукупності дають підстави суду стверджувати, що заявник дійсно вступив в управління спадковим майном.

Крім того, вказане визнається зацікавленими особами в повному обсязі.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, факти, що мають юридичне значення встановлюються судом, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214 ЦПК України, суд

вирішив

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті її матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв