АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3042/15-ц 22-ц/774/708/К/17
Справа № 216/3042/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/708/К/17 суддя Онопченко Ю.В.
Категорія - 27 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання добросовісним набувачем.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - ОСОБА_6,

представники відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7, ОСОБА_8, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі ТОВ «Порше Мобіліті») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що 05 квітня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 50003928, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобовязалось надати останній кредит у розмірі 200 043 грн. 01 коп. строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, із цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, а відповідач зобовязалась прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі.

У порушення вимог чинного законодавства та умов договору з листопада 2012 року ОСОБА_4 перестала належним чином виконувати свої зобовязання за договором, у зв'язку з чим рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором у розмірі 299 927 грн. 60 коп., однак це рішення не виконано, заборгованість за кредитом не погашена.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 06 квітня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_4 було укладено договір застави транспортного засобу № 50003928, за умовами якого останньою було передано в заставу вищезазначений автомобіль із заставною ціною 250 053 грн. 76 коп. Обтяження на предмет застави зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12 квітня 2012 року за № 12391842, однак ОСОБА_4 здійснила його відчуження та на момент подання позову власником вищезазначеного автомобіля є ОСОБА_3

У зв'язку з необхідністю вирішення питання про звернення стягнення на предмет застави та подання данного позову, ТОВ «Порше Мобіліті» понесло збитки у вигляді оплати послуг ТОВ «Юридична фірма «Вернер» на загальну суму 10 000,00 грн. без ПДВ, які мають бути відшкодовані відповідачем ОСОБА_4 на підставі ст. 22 ЦК України та п. 1.4. Договору застави, яким передбачено відшкодування витрат та видатків по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд: звернути стягнення на транспортний засіб марки VW, модель Passat B7, кузов №WVWZZZ3CZCP056661, 2012 року випуску, із заставною ціною 250 053 грн. 76 коп., який належить ОСОБА_3, шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» та подальшого продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 50003928 від 06 квітня 2012 року, стягнути з ОСОБА_4 збитки в розмірі 12 000 грн., а також стягнути солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_3 судові витрати.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_9 від 07 жовтня 2015 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача ОСОБА_5, до якого перейшло право власності на спірний автомобіль.

У листопаді 2015 року ОСОБА_5, від імені та в інтересах якого діяв представник ОСОБА_8, звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи добросовісним набувачем та зняття арешту, посилаючись на те, що 03 квітня 2015 року ОСОБА_5 було придбано у ОСОБА_3 транспортний засіб марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_2, 2012 року випуску 2012, і ФОП ОСОБА_10 видано довідку-рахунок серії ААЕ № 103317 від 03 квітня 2015 року. На момент купівлі спірного транспортного засобу ОСОБА_5 не було відомо про наявність обтяження автомобіля. 09 квітня 2015 року Центром ДАІ № 1213 з обслуговування м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, на нового власника ОСОБА_5 і йому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 982994. Жодних заборон про відчуження чи інших обмежень в свідоцтвах про реєстрацію транспортного засобу марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, на імя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 не зазначено.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м ОСОБА_9 Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року накладено арешт на транспортний засіб марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено та задоволено зустрічний позов ОСОБА_5

Визнано ОСОБА_5 добросовісним набувачем транспортного засобу марки VOLKSWAGEN PASSAT, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2015 року, на транспортний засіб марки VOLKSWAGEN PASSAT, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, який належить ОСОБА_5.

Стягнуто з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Порше Мобіліті» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог та про відмову у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне та неповне дослідження та трактування доказів по справі. Так, судом було застосовано до правовідносин сторін норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», ст. 116 ЦК України, та не враховано що спір стосується рухомого майна та ці правовідносини врегульовано нормами спеціальних Законів, а саме: Законом України «Про заставу» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Судом не взято до уваги те, що з 12 квітня 2012 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна зареєстровано обтяження на спірний транспортний засіб і ця реєстрація, згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», надає цьому обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, тобто зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна. Автомобіль було відчужено без попереднього погодження із ТОВ «Проше Мобіліті», а тому всі наступні власники автомобіля не можуть бути визнані добросовісними набувачами, оскільки, відповідно до п. 1.6 Договору застави, передача предмету застави іншим особам дозволяється лише за попереднім письмовим дозволом ТОВ «Порше Мобіліті». Також, зазначає, що новий власник в жодному разі не може бути визнаний добросовісним набувачем, оскільки доступ до Державного реєстру обтяжень рухомого майна є вільним та ОСОБА_5 мав можливість перевірити наявність обтяжень перед укладенням договору купівлі-продажу, однак не вчинив таких дій, а добросовісним набувачем може бути визнана лише особа, яка при вчиненні правочину не знала та не могла знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ТОВ «Порше Мобіліті» - ОСОБА_6, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представників відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_7, ОСОБА_8, які, кожен окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» про звернення стягнення на предмет застави та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання його добросовісним набувачем, суд першої інстанції виходив з того, що на момент придбання спірного транспортного засобу (автомобіль марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску) в свідоцтві про реєстрацію цього транспортного засобу були відсутні заборони на відчуження та інші обмеження, у зв?язку з чим застава не застосовується до нового власника ОСОБА_5, який є добросовісним набувачем.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 05 квітня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 укладено Кредитний договір № 50003928, за умовами якого товариство зобовязалось надати останній кредит у розмірі 200 043,01 грн.. строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, із цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, а відповідач зобовязалась прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором, 06 квітня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» і ОСОБА_4 укладено договір застави транспортного засобу № 50003928, за умовами якого останньою було передано в заставу автомобіль марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, із заставною ціною 250 053,76 грн.

Обтяження даного автомобіля за договором застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12 квітня 2012 року за № 12391842, що підтверджується витягом із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 29 грудня 2014 року.

З листопада 2012 року ОСОБА_4 перестала виконувати свої зобовязання за договором, не сплативши частково кредитні платежі за період з жовтня 2012 року до березня 2014 року.

Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором у розмірі 296 273, 60 грн., із яких: сума заборгованості по кредиту 231 486,81 грн., збитки 19242,61 грн., штрафні санкції 44 048,79 грн., пеня 768,48 грн., 3% річних 726,91 грн. (т. 1 а.с. 25-28).

07 жовтня 2014 року відділом державної виконавчої служби м. Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції Вінницької області було відкрито виконавчі провадження № 44984085 та № 44979304 із примусового стягнення заборгованості за рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року.

09 квітня 2015 року Центром ДАІ № 1213 з обслуговування м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було здійснено перереєстрацію транспортного засобу марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, на нового власника ОСОБА_5 та йому було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 982994.

Згідно з положеннями статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з ст. 576 ЦК України предметом застави може будь - яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення.

Статтею 589 ЦК України передбачено право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, що нею забезпечено.

Частина 2 ст. 589 ЦК України, передбачає право заставодержателя задовольнити за рахунок предмета застави в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В силу ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

В силу ст. 19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом статті 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу» та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, тобто, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-7цс13від 03 квітня 2013 року та № 6-168цс14 від 19 листопада 2014 року, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, обтяження автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, за договором застави було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 12 квітня 2012 року за № 12391842, що підтверджується витягом із Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 29 грудня 2014 року (т. 1 а.с. 23), тобто застава є чинною з 12 квітня 2012 року і при переході права власності на предмет застави до іншої особи.

Оскільки, на час відчуження спірного автомобіля боржником в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна наявні відомості про обтяження, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором № 50003928 від 05 квітня 2012 року, в рахунок погашення якої проводиться стягнення, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Порше Мобіліті» просив суд звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості, яка визначена заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 26 червня 2014 року (т. 1 а.с. 1-5).

Оскільки, зазначеним рішення суду стягнуто заборгованість у загальному розмірі 296 273, 60 грн., а, згідно ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, колегія суддів вважає доведеним розмір боргу позичальника ОСОБА_4 у розмірі 296 273, 60 грн. та вважає за можливе звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення цієї заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; 5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Обтяжувач має право на власний розсуд, а у разі звернення стягнення на предмет застави за судовим рішенням - і суд, обрати один із таких способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: 1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому названим Законом; 2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; 3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; 4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. 5) реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З вищевикладеного випливає висновок про те, що у разі порушення зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель має право звернутися до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави і на свій розсуд вибрати спосіб звернення, в тому числі і шляхом продажу предмета заставу на публічних торгах.

Визначаючи початкову ціну предмета застави, колегія суддів керується приписами статей 526, 530 ЦК України щодо обовязковості умов договору для його сторін та враховує те, що при укладенні Договору застави № 50003928 від 06 квітня 2012 року сторони погодились між стобою, що реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, проводиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде узгоджено сторонами або дозволено Законодавством. Початкова ціна Предмета застави для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, зазначеному в пункті 1.1. цього Договору, або, за вимогою Заставодержателя, визначається незалежним субєктом оціночної діяльності, призначеним Заставодержателем (п. 5.4.1. цього Договору).

Згідно п. 1.1. Договору застави № 50003928 від 06 квітня 2012 року заставна вартість автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов № НОМЕР_1, 2012 року випуску, становить 250 053,76 грн., а тому колегія суддів встановлює початкову ціну предмета застави саме в такому розмірі.

Разом із тим колегія суддів вважає, що заявлені ТОВ «Порше Мобіліті» позовні вимоги про стягнення збитків у розмірі 12000 грн., завданих позивачеві у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором, задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

До зазначених збитків позивач просив віднести витрати, які він поніс за Договором про надання юридично-консультаційних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 року (та Додатковими угодами до нього), що був укладений між ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_1 і Партнери» та ТОВ «Порше Мобіліті».

Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні статті 22 ЦК України, а є витратами на правову допомогу, що відносяться до судових витрат (ст.79, 84 ЦПК України). При наданні належних доказів та розрахунків такі витрати можуть підлягати розподілу у порядку, встановленому ст.88 ЦПК України.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України № 4191-VI від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідних розрахунків на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу (з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року N 4191-VI) ТОВ «Порше Мобіліті» суду не надало.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів на підставі п.п. 3,4 с. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті», у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, та ухвалює нове рішення, яким частково задовольняє позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» та звертає стягнення на предмет застави - транспортний засіб марки VW, модель Passat B7, кузов №WVWZZZ3CZCP056661, 2012 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_5, у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 50003928 від 05 квітня 2012 року у розмірі 296 273, 60 грн., із яких: сума заборгованості по кредиту 231 486,81 грн., збитки 19242,61 грн., штрафні санкції 44 048,79 грн., пеня 768,48 грн., 3% річних 726,,91 грн., шляхом його вилучення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» для подальшого продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 50003928 від 06 квітня 2012 року, з початковою ціною предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у розмірі 250 053,76 грн.

Колегія суддів, з урахування всього вищевикладеного, відхиляє доводи ОСОБА_5 про те, він є добросовісним набувачем спірного автомобіля і цей автомобіль не підлягає у нього вилученню як заставного, оскільки реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, а тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст. ст. 25, 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Тобто, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання добросовісним набувачем не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають, у звязку з чим колегія суддів вважає прийнятними доводи апеляційної скарги в цій частині та, на підставі п.п. 3,4 с. 1 ст. 309 ЦПК України, скасовує рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального права, та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 даної статті передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ТОВ «Порше Мобіліті» підлягають стягненню судові витрати, понесені на оплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 620,54 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 418,51 грн., а всього у розмірі 6 039,05 грн. (т.1 а.с. 58, т. 2 а.с. 74).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» -задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 08 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки VW, модель Passat B7, кузов №WVWZZZ3CZCP056661, 2012 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_5, у рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 50003928 від 05 квітня 2012 року у розмірі 296 273 (двісті девяносто шість тисяч двісті сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок, із яких: сума заборгованості по кредиту 231 486,81 грн., збитки 19242,61 грн., штрафні санкції 44 048,79 грн., пеня 768,48 грн., 3% річних 726,,91 грн., шляхом його вилучення на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» для подальшого продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу № 50003928 від 06 квітня 2012 року, з початковою ціною предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у розмірі 250 053,76 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відмовити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6039 (шість тисяч тридцять девять) гривень 05 (пять) копійок.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання добросовісним набувачем - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: