Справа №2-245/11 13.04.2017 13.04.2017 13.04.2017
Провадження №22-ц/784/942/17
Справа № 2-245/11
Провадження № 22ц/784/942/2017 Головуючий у першій інстанції: Селіщева Л.І.
Доповідач в апеляційній інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

13 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарями судового засідання Лівшенко О.С., Лептугою С.С.,

за участю: представника скаржника Бичковського О.Г.,

державного виконавця Сазонова Д.К.,

боржника ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2016 року

за скаргою

публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій начальника та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області) неправомірними, у цивільній справі

за позовом

публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення боргу за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось зі скаргою про визнання дій начальника та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області неправомірними.

Скаржник зазначав, що на виконанні відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області знаходився виконавчий лист № 2-245/2011, виданий 4 січня 2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва щодо боржника ОСОБА_4, про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в солідарному порядку на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу в розмірі 3 620024 грн. 21 коп.

3 вересня 2013 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області винесено постанову про повернення даного виконавчого листа в зв'язку з відсутністю майна боржника.

23 жовтня 2014 року виконавчий лист повторно пред'явлено до виконання, однак державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження через відсутність належно завіреної довіреності представника стягувача.

16 грудня 2014 року виконавчий лист знову пред'явлено до виконання та 29 числа того ж місяця державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Між тим, 24 лютого 2016 року постановою начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області (далі - Постанова № 1 від 24 лютого 2016 року) зазначена постанова головного державного виконавця від 29 грудня 2014 року скасована в зв'язку з пропуском стягувачем річного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання. Також, цією постановою скасовано постанову про розшук майна боржника від 13 січня 2015 року, акт опису та арешту майна від 15 грудня 2015 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 грудня 2015 року. Крім того, цього ж дня постановою начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області (далі - Постанова № 2 від 24 лютого 2016 року) знято арешт з майна боржника - ОСОБА_4, накладений постановою від 15 грудня 2015 року, а 1 березня 2016 року постановою головного державного виконавця відмовлено у відкритті виконавчого провадження за даним виконавчим листом.

Посилаючись на те, що постанову про повернення виконавчого документа було повернуто лише 21 лютого 2014 року, а тому строк для пред'явлення до виконання виконавчого документа в грудні 2014 року не закінчився, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд визнати неправомірними зазначені постанови начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 24 лютого 2016 року, а також постанову головного державного виконавця від 1 березня 2016 року.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2016 року в задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на незаконність ухвали, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що після повернення спірного виконавчого листа державним виконавцем, цей виконавчий документ мав бути пред'явлений до виконання стягувачем до 4 вересня 2014 року.

Однак з такими висновками в повній мірі погодитись не можна.

Так, із матеріалів справи вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2011 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» солідарно стягнуто 3 620 024, 21 грн. кредитної заборгованості за договорами поруки, а також 1820 грн. судових витрат.

4 січня 2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва на підставі рішення від 1 листопада 2011 року видано виконавчий лист про солідарне стягнення 3 620 024, 21 грн. кредитної заборгованості щодо боржника ОСОБА_4 (а.с. 91-92 т. 3).

За даним виконавчим листом у відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області було відкрито виконавче провадження № 30700131 відносно боржника ОСОБА_4

3 вересня 2013 року по вказаному виконавчому провадженню головним державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження», в редакції Закону № 2677-VI від 4 листопада 2010 року, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 606-XIV), у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому, в постанові зазначено про те, що виконавчий документ може бути повторно пред'явлено до виконання до 4 вересня 2014 року.

23 жовтня 2014 року виконавчий лист повторно пред'явлено до виконання, однак державним виконавцем відмовлено у відкритті виконавчого провадження через відсутність належно завіреної довіреності представника стягувача.

16 грудня 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повторно пред'явив виконавчий лист до виконання.

29 грудня 2014 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 45946695 за вказаним виконавчим листом.

24 лютого 2016 року Постановою № 1 зазначена постанова головного державного виконавця від 29 грудня 2014 року скасована в зв'язку з пропуском стягувачем річного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Також, цією постановою скасовано постанову про розшук майна боржника від 13 січня 2015 року, акт опису та арешту майна від 15 грудня 2015 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 грудня 2015 року.

Постановою № 2 від 24 лютого 2016 року знято арешт з майна боржника - ОСОБА_4, накладений постановою від 15 грудня 2015 року.

1 березня 2016 року постановою головного державного виконавця відмовлено у відкритті виконавчого провадження за даним виконавчим листом в зв'язку з пропуском стягувачем річного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV виконавчий лист, виданий на підставі судового рішення, може бути пред'явлений до виконання протягом року.

За загальним правилом строк пред'явлення виконавчого документа до виконання є процесуальним строком, а тому обчислюється за правилами, встановленими ст.ст. 68-70 ЦПК України.

Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст. 68 ЦПК України). Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 69 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Отже, виходячи із системного аналізу ч. 3 ст. 23, ч. 1 ст. 31 Закону № 606-XIV та вказаних норм ЦПК України, днем повернення виконавчого документа стягувачу може вважатись день надсилання цього виконавчого документа рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а річний строк має відраховуватись з наступного дня після цієї дати.

З досліджених в судовому засіданні апеляційного суду матеріалів виконавчого провадження № 30700131 та пояснень головного державного виконавця Сазонова Д.К. вбачається, що вказане виконавче провадження не містить відомостей про вручення стягувачу рекомендованого листа з повідомленням про відправлення спірного виконавчого листа та постанови від 3 вересня 2013 року про повернення виконавчого документа. Також державний виконавець зазначив, що реєстр відправленої кореспонденції за 2013 рік не зберігся.

Водночас, з наданого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витягу з системи електронного документообігу банку та копії супровідного листа, вбачається, що вказана постанова про повернення виконавчого документа від 3 вересня 2013 року та спірний виконавчий лист надійшли до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 21 лютого 2014 року.

Зазначені обставини державним виконавцем та боржником не спростовані.

Отже, враховуючи дату отримання банком зазначених документів, а також середню тривалість поштопробігу по Україні - 7 днів, колегія суддів вважає, що постанова про повернення виконавчого документа від 3 вересня 2013 року та спірний виконавчий лист були надіслані державним виконавцем 14 лютого 2014 року. А тому, саме з цього часу має відраховуватись перебіг річного строку для повторного пред'явлення виконавчого листа до виконання в розумінні ч. 3 ст. 23 Закону № 606-XIV.

За такого, колегія суддів вважає, що при ухвалені Постанови № 1 від 24 лютого 2016 року начальник відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області безпідставно виходив з того, що пред'являючи повторно в грудні 2014 року спірний виконавчий лист до виконання ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з пропуском річного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Такого ж помилкового висновку зроблено і головним державним виконавцем при винесенні постанови від 1 березня 2016 року, якою відмовлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у відкритті виконавчого провадження за даним виконавчим листом в зв'язку з пропуском стягувачем річного строку пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, оскільки підставою для скасування проведених державним виконавцем виконавчих дій по виконавчому провадженню № 45946695, а саме, постанови про розшук майна боржника від 13 січня 2015 року, акту опису та арешту майна від 15 грудня 2015 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 грудня 2015 року, начальник відділу вважав порушення допущені при відкритті виконавчого провадження № 45946695, то Постанова № 1 від 24 лютого 2016 року в цій частині також є неправомірною.

З цих же підстав є неправомірною і Постанова № 2 від 24 лютого 2016 року про зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_4, накладеного постановою від 15 грудня 2015 року.

Таким чином, вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання неправомірними зазначених вище постанов начальника та головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області підлягають задоволенню.

При цьому, колегія суддів враховує, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся з даною скаргою в межах строків, передбачених ст. 385 ЦПК України, оскільки скаржник дізнався про наявність вказаних постанов 21 березня 2016 року (т. 3 а.с. 171), а звернувся до суду - 24 березня 2016 року, що підтверджується наданою до апеляційного суду квитанцією про відправлення листа поштою.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 2 ст. 312 ЦПК України, з постановленням нової ухвали про задоволення скарги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Відповідно до положень ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України з відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області на користь скаржника підлягає стягненню 1600 грн. судового збору, сплаченого апелянтом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 грудня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу.

Скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити.

Визнати неправомірними:

-постанову начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24 лютого 2016 року в частині скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 45946695 від 29 грудня 2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 2-245/2011, скасування постанови про розшук майна боржника ВП № 45946695 від 13 січня 2015 року, скасування акту опису та арешту майна від 15 грудня 2015 року та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 45946695 від 15 грудня 2015 року.

-постанову начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 24 лютого 2016 року по виконавчому провадженню № 45946695 про зняття арешту з майна боржника - ОСОБА_4, накладений постановою від 15 грудня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

-постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 1 березня 2016 року по виконавчому провадженню № 45946695 про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-245/2011, виданим 4 січня 2012 року Корабельним районним судом м. Миколаєва щодо боржника ОСОБА_4

Стягнути з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 1600 грн. судового збору.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді В.В. Коломієць

Н.О. Шаманська