Справа № 739/1746/17
Номер провадження 2/739/584/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Іващенка А.І.

при секретарі - Неживець К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1 представника відповідача адвоката ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новгород-Сіверський цивільну справу за позовною заявою позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року відповідач визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, за вчинення дрібного хуліганства, а саме 14 вересня 2017 р. перебуваючи в коридорі будинку №6 за адресою вул. Соборна м. Новгород-Сіверський Чернігівської області, у відповідь на прохання прибрати за собою спільний коридор після її гостей , які її відвідували, стала її ображати, висловлюючись на її адресу в брутальній принизливій формі з застосуванням ненормативної лексики, після чого взяла відро з фекаліями та несподівано вилила їй на голову. Посилаючись на те, що образливі висловлювання відповідачки в присутності інших осіб та те що вона несподівано вилила їй на голову відро з фекаліями в їх присутності були спрямовані саме на приниження її честі та гідності, моральних переживань та душевних страждань просила стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду заподіяну протиправною поведінкою останньої у розмірі 3000 гривень. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, додатково зазначивши, що відповідачка останнім часом водить до себе невідомих молодих чоловіків, постійно конфліктує та зневагою відноситься до сусідів. Відповідачка в судове засідання не зявилася надавши письмове заперечення в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вона є матірью одиначкою, є малозабезпеченою та фізично не має змоги відшкодувати завдану нею шкоду. В судовому засіданні представник відповідачки адвокат ОСОБА_2 також заперечив щодо задоволення позовних вимог позивачки до ОСОБА_3 зазначивши що вони є необгрунтованими. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). При ухваленні рішення суд, відповідно до ст. 212 ЦПК України, оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2017 року відповідач визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 119 гривень. Згідно зазначеної вище постанови, ОСОБА_3 визнано винною у тому, що 14 вересня 2017 р. о 23.00 год.30 хв. вона перебуваючи в коридорі будинку №6 за адресою вул.Соборна м. Новгород-Сіверський, висловлювалась нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_1 та облила останню фекаліями, чим порушила громадський порядок та спокій громадян. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні положення про особисті немайнові права фізичної особи визначені главою 20 Книги другої ЦК України. Зокрема, статтею 275 ЦК передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також проголошує право кожного на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Статтями 297, 299 ЦК України закріплено право фізичної особи на повагу до її гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Гідність, честь чи ділова репутація - є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах навколишніх, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема, - права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати загальний спосіб захисту (гл. 3 ЦК, ст. ст. 22, 23 ЦК), за яким особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування (ст. 22 ЦК). Збитками є реальні збитки та упущена вигода. Крім того, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, в: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ст. 23 ЦК). Пунктом 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. із змінами та доповненнями «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз.2 п.5 згаданої постанови №4 від 31.03.1995р.). Тобто, умовами виникнення зобов'язання з відшкодування шкоди є: шкода; протиправність поведінки завдавача шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою завдавача шкоди та її результатом - шкодою; вина завдавача шкоди. При відсутності хоча б однієї із вказаних умов, зобов'язання з відшкодування шкоди не виникає. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК). Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. З урахуванням того, що вина відповідачки та протиправність її дій встановлені постановою суду, що набрала законної сили, суд вважає, що позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях останнього та спричинена неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 в громадському місці та в присутності інших осіб. Разом з тим, суду не надані докази, що об'єктивно свідчили б про істотність заподіяної позивачу моральної шкоди і настання внаслідок протиправних дій відповідача суттєвих негативних наслідків для психологічного та фізичного стану. Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер і обсяг страждань, яких зазнала ОСОБА_1 1 у зв'язку із вчиненням правопорушення відносно неї, суд приходить до висновку про те, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. є надмірною та вважає обґрунтованим визначення відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди у розмірі 1 500 грн. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з чим, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88 209, 212, 214-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

В И Р I Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 1500 (одну тисячу пятсот) гривень. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 (шістьсот сорок ) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : А.І.Іващенко