Справа №: 343/413/17
Провадження №: 2/0343/296/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І. М.,

за участю: секретаря судових засідань- Височанської О.З.,

представників відповідача-Комарницького Е.Г., ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з ОСОБА_3 об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області та з Державного бюджету України на її користь 18267,46 грн. моральної шкоди та 18267,46 грн. матеріальної шкоди шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку, заподіяних незаконними діями ОСОБА_3 об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської.

В обгрунтування позову покликається на те, що з 01.04.2014 року управлінням Пенсійного фонду України в Долинському районі їй призначено пенсію за віком як державному службовцю відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" в розмірі 3853,15 грн. Проте, при призначенні пенсії та здійсненні перерахунку, відповідачем було порушено її права. З цього приводу вона звернулась до Долинського районного суду з адміністративним позовом, згідно із рішенням якого позов задоволено частково. Визнано протиправними дії управління ПФУ в Долинському районі щодо відмови їй в проведенні перерахунку та виплати пенсії державного службовця з урахуванням до її заробітку виплачених сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових питань та грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов'язків. Зобов'язано управління ПФУ в Долинському районі здійснити їй перерахунок та провести виплату призначеної з 01.04.2014 року пенсії державного службовця, починаючи з 01.10.2014 року, включивши в розрахунок заробітної плати для призначення пенсії виплачені їй суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових питань та грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов»язків у відповідності до ст. 34 Закону України «Про державну службу», відмовивши в позові в частині вимог про проведення такого перерахунку за період з 01.04.2014 року по 01.10.2014 року в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 року постанову Долинського районного суду від 17.04.2015 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління ПФУ в Долинському районі щодо неврахування при обчисленні їй, усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески внесок) та зобовязано управління ПФУ в Долинському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії як державному службовцю, починаючи з 23.09.2014 року з розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати з урахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески внесок. Позовні вимоги за період з 01.04.2014 по 22.09.2014 року включно, залишені без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до суду. На даний час рішення суду управлінням в повному обсязі так і не виконане. Тобто, незважаючи на рішення суду Долинське оУПФ України в Івано-Франківській області продовжує порушувати її права та належним чином його не виконує. Фактично, Долинське оУПФ України в Івано-Франківській області завдає їй шкоду з 01.04.2014 року по даний час. Крім того, про вину та умисні дії і бездіяльність Долинського оУПФ України в Івано-Франківській області, свідчать акти зустрічних перевірок між управлінням та Долинським районним центром зайнятості від 09.04.2014 року та 06.08.2015 року, що були предметом дослідження як доказу при розгляді вищевказаної справи в суді. Так, Долинським оУПФ України в Івано-Франківській області при проведенні зустрічних перевірок перевірялись відомості про нарахування та виплату їй всіх видів оплати праці, проте, при обчисленні пенсії ним враховані так і не були.

Своїми діями, що полягають у неврахуванні їй при обчисленні розміру пенсії усіх видів оплати, на які були нараховані та сплачені страхові внески (єдиний внесок), у неякісному розгляді її звернень, заяв, у наданні їй неякісних консультацій та розяснень, у затягуванні виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 року, Долинським оУПФ України в Івано-Франківській області завдано їй збитки, матеріальну та моральну шкоду.

З приводу порушення своїх прав вона неодноразово зверталась спочатку в Долинське оУПФ України в Івано-Франківській області усно за роз»ясненнями щодо правильності нарахування їй пенсії як державному службовцю. Проте, управління умисно надало консультації та розяснення, що не відповідали чинному законодавству про загальнообовязкове державне не страхування.

Вважає, що якщо б Долинським оУПФ України в Івано-Франківській області було правильно проведено обчислення розміру її пенсії як державному службовцю згідно ст.37 Закону України «Про державну службу», то ще з 01.04.2014 року вона отримувала б пенсію в розмірі 5869,69 грн. Таким чином, неправомірними діями Долинське оУПФ України в Івано-Франківській області щодо неврахування при обчисленні з 01.04.2014 року розміру пенсії усіх видів оплати праці, їй нанесено збитки (матеріальну шкоду) у вигляді упущеної вигоди (доходу), а саме недоотриманої суми пенсійних виплат (пенсія та індексація) з вини управління за період з 01.04.2014 року по 22.09.2014 року в розмірі 11561,50 грн., а саме: квітень 2014 року в сумі 2016,54 грн., травень 2014 року в сумі 2016,54 грн., червень 2014 року в сумі 2016,54 грн., липень 2014 року в сумі 2016,54 грн., серпень 2014 року в сумі 2016,54 грн., вересень 2014 року в сумі 1478,80 грн. (4304,44 грн-2825,64 грн.=1478,80 грн).

Крім цього, з метою відновлення своїх прав, нею були понесені також наступні витрати (реальні збитки):судовий збір за подання позову в сумі 73,00 грн. та 15,00 грн. комісія за сплату судового збору, витрати на підготовку позовної заяви та за участь у судових засіданнях адвоката в сумі 1500,00 грн., за направлення заперечення на апеляційну скаргу в сумі 8,60 грн. Для покращення стану свого здоровя придбала ліки на суму 2586,35 грн., а саме «Ліпразид» для пониження артеріального тиску та інші медикаменти. Всього витрат понесено на суму 4182,95 грн. Загальна сума завданої їй матеріальної шкоди - збитків складає 15744,45 грн.

Своїми діями, бездіяльністю, управлінням також завдано їй моральну шкоду, яка полягає у приниженні честі і гідності, у доведенні до відчаю, до моральних переживань, внаслідок чого були порушені нормальні життєві зв'язки, стосунки з оточуючими людьми, рідними, сусідами та знайомими, у погіршенні стану її здоровя та членів сім'ї, у несені моральних, душевних страждань, що потягнули за собою виникнення таких почуттів як страх, сором, приниження, стан душевного болю та депресії.

Долинське оУПФ України в Івано-Франківській області завдало душевних страждань як їй, так і членам її родини. Вона постійно знаходиться в пригніченому стані, втратила спокій, самопочуття та психологічний стан погіршився, що відбивається також і на членах її родини. Постійно хвилюється та нервує з приводу дій, бездіяльності управління. Все це відповідно негативно впливає і на її відносини з іншими оточуючими людьми, близькими, рідними. Визнана інвалідом 3 групи загального захворювання, а саме гіпертонія 2 степені та церебрального рахноїдиту кори головного мозку, а тому дуже близько сприймаю все, що відбувається. Внаслідок цього, постійно підвищується артеріальний тиск, появляється головний біль. З цього приводу зверталась до відповідних спеціалістів. З нею проживає син ОСОБА_4, за яким в той період здійснювала огляд. Він також визнаний інвалідом 2 групи та є психічнохворим, а тому її негативний психологічний стан сильно впливає і на його психологічний стан. З цього приводу вона та її син змушені були звертатись за допомогою до спеціалістів, лікарів. Для відновлення своїх прав також була змушена витрачати свій час та кошти, що викликало даткових, непередбачених раніше зусиль. Це відбивалось на її сімейному бюджеті, а брак грошей ще більше пригнічував її. Відчувала страх і відчай від того, що ніколи не зможе добитись правди та належного пенсійного забезпечення, на яке сподівалась. Для захисту своїх прав вона постійно змушена була відлучатись з дому та просити про допомогу у догляді за сином сторонніх людей, так як не могла залишати його без нагляду.

При визначенні розміру моральної шкоди виходила з того, що її відшкодування допомогло б їй хоч частково відновити свій психологічний стан шляхом лікування в санаторії.

Позивачка в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області ОСОБА_1 в задоволенні уточненого адміністративного позову просила відмовити в повному обсязі. Додатково вказала, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015р., починаючи з 23.09.2014р. ОСОБА_2 проведено перерахунок та виплату пенсії, як державному службовцю, з розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати з урахуванням всіх видів оплати праці, з яких були нараховані та сплачені страхові внески (єдиний внесок) згідно довідки Долинського центру зайнятості від 06.03.2015 р. за №719/04/21-15. Заробітна плата для обчислення пенсії склала 6114,26 грн. До заробітної плати не враховано суму 1217,05 грн., з якої відповідно до зазначеної довідки не сплачені внески. Розмір пенсійної виплати з 24.09.2014 року становив 5869,69 грн. Інші зрахунки управлінням не проводилися. На виконання постанови Долинського районного суду від 11.10.2016р. скасовано розпорядження від 24.02.2016р. Для виконання вимог постанови видано розпорядження від 19.12.2016 року, згідно якого розмір пенсії ОСОБА_2 з 24.09.2014 року становить 5869,69 грн. і відновлено індексацію пенсії з наростаючим підсумком. Заробітна плата для обчислення пенсії склала 6114,26 грн. До заробітної плати не враховано суму 1217,05 грн., якої відповідно до зазначеної довідки не сплачені внески. Згідно постанови Долинського районного суду від 11.10.2016р. провадження щодо зобов»язання Долинського об»єднаного управління Пенсійного фонду на виконання рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015р. закрите. Управлінням було вчинено всі необхідні дії для призначення пенсії ОСОБА_2 Крім того, вказала, що позивачці було призначено групу по інвалідності значно раніше, ніж вона звернулася з даним позовом до суду.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання на повторний виклик не з'явився, однак у відповідності до поданого ним заперечення від 06.04.2017 року (а.с.87-89), у задоволенні адміністративного позову просив відмовити в повному обсязі. Зі змісту заперечення вбачається, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов'язаннями. Держава не відповідає по зобов'язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов'язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов'язаннямикоштами, які є в її розпорядженні. Оскільки, як випливає зі змісту позову, Казначейство жодних прав та інтересівпозивачки не порушувало, не вступало у правовідносини з нею, участі в обчисленні пенсії не приймало і жодної шкоди позивачці не завдало, то відповідно до вимог КонституціїУкраїни, ЦК України та інших актів законодавства, Казначейство не може нестивідповідальність за шкоду, завдану позивачці діями інших субєктів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковими умовами для відшкодування моральної шкоди є: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; наявність вини останнього в її заподіянні. Відсутність принаймні одного з указаних елементів виключає можливістьпокладення відповідальності на конкретного суб'єкта (відповідача).Таким чином, стягнення коштів з органів Казначейства є необгрунтованим і таким,що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права.Отже, позивачкою не встановлена наявність моральної шкоди, в чому саме вонаполягає, а також обґрунтування саме такого розміру моральної шкоди, що суперечитьвимогам чинного законодавства. Позивачка повинна була обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, втрат немайнового характеру, а також матеріальної шкоди, збитків, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивачка оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказані вимоги позивачкою не виконані. Таким чином, позивачкою не надано детального розрахунку заподіяної матеріальної та моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий звязок між діями органу пенсійного фонду та погіршенням здоровя позивачки. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі.

Дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист за роки важкої праці та шкідливих робіт - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 з 01.04.2014 року перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Долинському районі Івано-Франківської області, правонаступником якого є Калуське об"єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Постановою Долинського районного суду від 17.04.2015 року визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_2 в проведенні перерахунку їй пенсії державного службовця та зобов'язано управління ПФУ в Долинському районі здійснити їй перерахунок та провести виплату призначеної з 01.04.2014 року пенсії державного службовця, починаючи з 01.10.2014 року, включивши в розрахунок заробітної плати для призначення пенсії виплачені їй суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на покращення соціально-побутових питань та грошової винагороди державним службовцям за сумлінну безперервну працю в органах державної влади, зразкове виконання трудових обов»язків у відповідності до ст. 34 Закону України «Про державну службу», відмовивши в позові в частині вимог про проведення такого перерахунку за період з 01.04.2014 року по 01.10.2014 року в зв'язку з пропуском строку позовної давност (а.с.11-13).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 року постанову Долинського районного суду від 17.04.2015 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії управління ПФУ в Долинському районі щодо неврахування при обчисленні їй, усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески внесок) та зобовязано управління ПФУ в Долинському районі здійснити перерахунок та виплату пенсії як державному службовцю, починаючи з 23.09.2014 року з розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати з урахуванням усіх видів оплати праці, на які були нараховані та сплачені страхові внески. Позовні вимоги за період з 01.04.2014 по 22.09.2014 року включно, залишені без розгляду в звязку з пропуском строку звернення до суду (а.с.10).

На виконання вищевказаної постанови відповідачем проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 зі зміною базового місяця нарахування індексації з 23.09.2014 року, про що винесено розпорядження №139916 від 24.02.2016 року, яке постановою Долинського районного суду 11.10.2016 року скасоване та зобов"язано відповідача, починаючи з 23.09.2014 року виплатити ОСОБА_2 заборгованість по нарахуванню та виплаті пенсійних виплат з урахуванням раніше виплачених сум. Зобов'язано Долинське обєднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відновити ОСОБА_2 з 23 вересня 2014 року індексацію пенсії наростаючим підсумком відповідно до підпункту 1-1 пункту 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, та провести виплату безпідставно утриманої суми індексації пенсії з урахуванням раніше здійснених виплат. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2016 року вказану постанову залишено без змін.

На виконання вищевказаної постанови проведено перерахунок пенсії позивачки з 23.09.2014 року, про що свідчить копія розпорядження №139916 від 19.12.2016 року (а.с. 167), тобто рішення суду виконане.

З приводу порушення своїх прав, ОСОБА_2 неодноразово зверталась в Долинське оУПФ України Івано-Франківської області із заявами, в яких просила здійснити їй перерахунок пенсії з врахуванням всіх видів оплати праці, з яких справлялися страхові внески, що підтверджується наявними у матеріалах справи заявами (а.с.94-95, 97, 145, 151, 157, 159).

Як вбачається з письмової відповіді № 18/Г-пуб від 31.03.2017 року Долинське оУПФ України Івано-Франківської області повідомило позивачку, що на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2015 року, починаючи з 23.09.2014 року їй проведено перерахунок та виплату пенсії, як державному службовцю, з розрахунку 80 відсотків від суми заробітної плати з урахуванням всіх видів оплати праці, з яких були нараховані на сплачені страхові внески (єдиний внесок) згідно довідки Долинського центру зайнятості від 06.03.2015 року за №719/04/21-15. Заробітна плата при обчисленні пенсії склала 6114,26 грн. До заробітної плати не враховано суму 1217,05 грн., з якої відповідно до зазначеної довідки, не сплачені внески. Розмір пенсійної виплати з 24.09.2014 року становив 5869,69 грн. Інші розрахунки управлінням не проводилися (164-166).

Не погодившись з такою відповіддю, вважаючи такі дії неправомірними, та такими, що призвели до заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, позивачка звернулася до суду.

З приводу позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, яка полягає у відшкодуванні заподіяних збитків у вигляді доходів (упущеної вигоди) в розмірі 15744,45 грн. суд вважає за необхідне вказати наступне.

Згідно положення ч.1, п.1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на стягувача (кредитора) обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов'язання за договором.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Натомість, в судовому засіданні встановлено, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Долинського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про зобов'язання здійснити перерахунок пенсії за період з 01.04.2014 року по 22.09.2014 року (а.с. 10) залишено без розгляду, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 22 ЦК України щодо відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди.

При цьому, суд не бере до уваги посилання представника позивачки на те, що внаслідок неправомірної бездіяльності ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, яка полягала у не зобов'язанні Долинського районного центру зайнятості та управління Державної казначейської служби України у Долинському районі видати довідки з включенням до інших виплат всіх сум виплат, на які були нараховані та сплачені страхові внески (єдиний внесок), внаслідок чого при обчисленні з 31.03.2014 р. розміру її пенсії не були враховані усі види оплати праці, оскільки в судовому засіданні не здобуто доказів неправомірної бездіяльності відповідача в частині незобов'язання інших органів видати довідки. Крім того, згідно ст. 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" саме підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її. Органи ж Пенсійного фонду мають право в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість видачі довідок та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію, відображаючи у довідках зустрічної перевірки документів про заробітну плату відповідність даних, зазначених у довідках про заробітну плату, даним, відображеним у первинних документах, і не можуть при призначенні пенсії виходити за межі даних, вказаних у таких довідках.

Позивачка в суму матеріальної шкоди включає також витрати за надання правової допомоги в розмірі 1500,00 грн гривень, які вона понесла при розгляді адміністративних справ за її позовом до органів Пенсійного фонду та просить стягнути їх на її користь з Державного бюджету України.

З приводу наведеного суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року роз'яснено, що у тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК (п. 3 ч.1 ст.270 ЦПК України від 15.12.2017 року) за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року, суд у випадках, передбачених ч. 1 ст. 168 КАС України, може прийняти додаткову постанову чи додаткову ухвалу. Додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися), якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Отже, відшкодування витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, можливо лише під час вирішення конкретної справи, і не не можуть вважатись шкодою.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що питання відшкодування судових витрат, до яких відносяться і витрати з надання правової допомоги, понесені в іншій справі адміністративної юрисдикції, порядок вирішення яких визначається нормами глави 7 КАС України, а не нормами матеріального права, здійснюється у тій справі, в якій вони понесені, в тому числі і шляхом ухвалення додаткового рішення (ст. 168 КАС України), а тому відсутні правові підстави для стягнення витрат за надання правової допомоги, понесених під час розгляду іншої справи, при ухваленні рішення по даній справі.

Щодо спричинення позивачці матеріальної шкоди у вигляді закупівлі ліків для покращення свого здоров"я у розмірі 5109, 36 грн.(а.с. 23) , суд враховує наступне.

Згідно копії витягу з акту огляду в МСЕК № 071956, дата огляду - 04.12.2000 року ОСОБА_5 встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання (а.с. 2, том2).

Відповідно жо копії виписки із акта огляду МСЕК № 115174, дата огляду 14.04.2011 року ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу з 01.04.2011 року безтерміново (а.с. 2, том 2).

З наведеного слідує те, що позивачка захворіла до звернення до управління Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком, оскільки отримує пенсію з 01.04.2014 року (а.с. 21, том 2).

Таким чином, суд не приймає до уваги чеки (а.с. 33-35, 38-40, 42 том 1 та а.с. 18-20 том 2), переліки медикаментів, медичну документацію (а.с. 45-53, 176-178 том 1 та а.с. 11-17 том 2), путівку на санітарно-курортне лікування (а.с. 65-71), санітарно-курортну карту (а.с. 179-180)надані позивачкою, в тому числі пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 оскільки вказаними доказами доводиться лише незадовільний стан здоров'я позивачки та жодним чином не підтверджується наявність причинного зв'язку між завданою позивачці шкодою і протиправним, на її думку, діянням відповідача.

Із викладеного вбачається, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення їй матеріальної шкоди з боку ОСОБА_3 обєднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, у звязку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як убачається із змісту п. 5 згаданої Постанови, обов'язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як стверджує позивачка ОСОБА_3 обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області їй завдано моральну шкоду, яка полягає у приниженні її честі і гідності, у доведеності її до відчаю, моральних переживань, внаслідок чого були порушені її нормальні життєві зв'язки, стосунки з оточуючими людьми, рідними, сусідами, знайомими, у погіршенні стану її здоров'я та здоров'я членів її сім'ї, у нанесенні моральних, душевних стражданнях, що потягнули за собою виникнення у неї таких почуттів як страх, сором, приниження, стан душевного болю та депресії.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що зазначена вище постанова Долинського районного суду від 11.10.2016 року виконана, перерахунок пенсії проведено, тобто право позивачки відновлено.

Згідно правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у рішеннях від 25 жовтня 1993 року у справі «Гольм проти Швеції», від 29 листопада 1996 року у справі «Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 13 липня 2006 року у справі «Сілін проти України», від 15 травня 2008 року «Надточій проти України» та інших визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

За таких обставин суд вважає, що визнанням протиправними дій управління Пенсійного фонду України констатований факт порушення прав позивачки, а зобов'язанням здійснити перерахунок пенсії поновлені її права, що є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, яку зазнала позивачка, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями органу державної влади слід відмовити. у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями органу державної влади, слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 1166, 1173 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 265, п.6 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 об"єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями органу державної влади- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_2 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 по простекту Незалежності, 15 АДРЕСА_1; ІПН:НОМЕР_1; паспорт серії СС319299, виданий 20.0.51997 року.

Державна казначейська служба України зарестрована за адресою м. Київ, вул. Бастіонна, 6; .

Калуське об"єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зареєстороване за адресою м. Калуш, вул. Біласа і Данилишина, 2 Івано-Франківської області; .

Суддя:

Повне судове рішення складено: 22.12.2017 року