У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Малотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради та державного акта про право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що йому на підставі рішення Малатур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30 грудня 1993 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,10 га в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області. 08 листопада 2002 року на ім'я відповідача ОСОБА_7 видано державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 440, відповідно до якого вона отримала у власність земельну ділянку площею 0,5000 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області. Того ж дня відповідачу ОСОБА_8 видано державний акт про право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 439 відповідно до якого остання отримала у власність земельну ділянку площею 0,4000 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2011 року відповідач ОСОБА_7 є власником земельної ділянки площею 0,4000 га, розташованої в урочищі «Біля телевишки» у с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області (кадастровий номер НОМЕР_3). Крім того, ОСОБА_8 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2011 року є власником земельної ділянки площею 0,5000 га, розташованої в урочищі «Біля телевишки» у с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області (кадастровий номер НОМЕР_4). Підставою передачі земельних ділянок у власність відповідачам є рішення Малотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19 квітня 1994 року. 13 травня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 укладено договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_3), посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. та зареєстрований в реєстрі за № 804. Згідно довідки Долинської районної державної адміністрації від 21 листопада 2013 року надана йому земельна ділянка накладається на земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4, які належать відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Посилаючись на те, що Малотур'янською сільською радою не приймалось рішення щодо передачі відповідачам у власність вказаних земельних ділянок, просив суд визнати недійсним та скасувати рішення Малотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19 квітня 1994 року, на підставі якого ОСОБА_8 видано державний акт на право власності на земельні ділянку площею 0,40 га в урочищі «Біля телевишки» в с. Мала Тур'я Долинського району Івано -Франківської області; визнати недійсним та зняти з реєстрації державний акт на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 від 08 листопада 2002 року та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9439, державний акт про право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 від 26 квітня 2011 року (кадастровий номер НОМЕР_4), зареєстрований в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 000312; визнати недійсним та скасувати рішення Малотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19 квітня 1994 року, на підставі якого ОСОБА_7 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5000 га в урочища «Біля телевишки» в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області; визнати недійсним та зняти з реєстрації державний акт на право власності на землю серія НОМЕР_1 від 08 листопада 2002 року, виданий ОСОБА_7 та зареєстрований в книзі записів державних атів на право приватної власності на землю за № 440; державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 26 квітня 2011 року (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі записів реєстрації держаних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00310; визнати незаконним та скасувати договір дарування земельної ділянки від 13 травня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., що зареєстрований в реєстрі за № 804. Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року, позов задоволено частково. Визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_6 строк звернення до суду за захистом порушених прав. Визнано недійсними та знято з реєстрації: - державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 08 листопада 2000 року, який виданий на ім'я ОСОБА_8 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 439; - державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 від 26.04.2011 року, виданий ОСОБА_8, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00312; - державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 08 листопада 2002 року, який виданий на ім'я ОСОБА_7 та зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 440; - державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 26.04.2011 року, виданий ОСОБА_7, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00310. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 від 13 травня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., що зареєстрований в реєстрі за № 804 та скасовано його державну реєстрацію. Відмовлено у задоволенні позову в частині визнання недійсним та скасування рішення Малотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19 квітня 1994 року про передачу земельних ділянок у приватну власність ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за безпідставністю позовних вимог. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в частині визнання недійсним та скасування державних актів, виданих на її ім'я, а також визнання недійсним договору дарування, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не оскаржуються, а тому не підлягають перегляду в касаційному порядку. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад входить вирішення відповідно до закону питань з врегулювання земельних відносин. Такі повноваження сільської ради не можуть бути делеговані. Частинами 1, 2 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному ч. 1 ст. 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок встановлено ст. 118 ЗК України, згідно положень якої рішення про передачу земельної ділянки у власність приймає сільська рада. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 19 червня 2013 року (справа № 6-57цс13). Згідно із ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Судами встановлено, що позивачу на підставі рішення Малатур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 30 грудня 1993 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,10 га в с. Мала Тур'я Долинського району Івано-Франківської області. Відповідачам на підставі рішень Малотур'янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19 квітня 1994 року видано 08 листопада 2002 року державні акти серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4000 га та 0,5000 га відповідно, які розташовані в межах населеного пункту с. Мала Тур'я. Після виготовлення технічної документації земельним ділянками присвоєно кадастрові номери та 26 квітня 2011 року видано нові державні акти: серії НОМЕР_5 та серії НОМЕР_2, які зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійно користування землею, договорів оренди землі за № № 00312 та № 00310. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Малотур'янської сільської ради «Про затвердження генерального плану забудови села Мала Туря» від 13 липня 2012 року затверджено генеральний план забудови села Мала Туря на період до 2021 року і введено коригування з 23 липня 2012 року. Згідно з планом забудови с. Мала Тур'я у ньому наявна розбивка земель на ділянки прямокутної форми, які мають приблизно одинакові розміри і наближені до розмірів тих земельних ділянок, які перебували на той час у користуванні громадян. У плані забудови земельна ділянка позивача знаходиться під НОМЕР_6. Дана земельна ділянка відповідає розбивці земельних ділянок та з однієї сторони межує з стежкою, що відповідає плану земельної ділянки, який затверджений землевпорядником Малотур'янської сільської ради. Разом з тим, земельні ділянки відповідачів не відповідають плану забудови. Вони накладаються на польову стежку, не відповідають поділу земельних ділянок, оскільки їхні розміри значно більші. У технічних документаціях та державних актах відповідачів стежка, зазначена у плані забудови - відсутня. За інформацією Малотур'янської сільської ради № 56 від 25 березня 2014 року в сільській раді відсутнє рішення від 19 квітня 1994 року про передачу земельних ділянок відповідачам і питання про передачу земельних ділянок у власність на сесії не розглядалось. Крім того, згідно з протоколом 25 сесії Малотур'янської сільської ради народних депутатів 21 скликання від 19 квітня 1994 року та рішень до нього заяви відповідачів про передачу їм у приватну власність спірних земельних ділянок не розглядалися і відповідні рішення про передачу їм у приватну власність земельних ділянок не приймались. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» індексна кадастрова карта (план) - картографічний документ, що відображає місцезнаходження, межі і нумерацію кадастрових зон і кварталів та використовується для присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам і ведення кадастрової карти (плану). Відповідно до ч .ч. 1, 2, 4 ст. 16 Закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці» від 18 серпня 2010 року № 749 (яка діяла на час присвоєння кадастрових номерів спірним земельним ділянкам), в якій зазначено, що кадастровий номер земельної ділянки складається з таких структурних елементів: КОАТУУ: НКЗ: НКК: НЗД, де - КОАТУУ - десятизначний код згідно з Класифікатором об'єктів адміністративно-територіального устрою України ДК 014-96, останніми двома цифрами якого є нулі; - НКЗ - двозначний номер кадастрової зони; - НКК - тризначний номер кадастрового кварталу в межах кадастрової зони; - НЗД - чотиризначний номер земельної ділянки в межах кадастрового кварталу. Судами встановлено, що земельній ділянці ОСОБА_7 присвоєно індексно-кадастровий номер НОМЕР_3, земельній ділянці ОСОБА_8 - НОМЕР_4. Згідно з відповіддю Долинської районної державної адміністрації 21 листопада 2013 року земельна ділянка позивача площею 0,100 га, накладається з земельними ділянками з кадастровими номерами НОМЕР_3 та НОМЕР_4. Крім того, за інформацією Малотур'янської сільської ради № 40 від 25 лютого 2014 року геодезична зйомка земельної ділянки позивача накладається з земельними ділянками відповідачів. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягом із збірного кадастрового плану з Публічної кадастрової карти України земельні ділянки відповідачів межують між собою. (а.с. 123), Вирішуючи спір в частині вимог про визнання недійсними та скасування державних актів, виданих на їм'я ОСОБА_7, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач з 1990 року до теперішнього часу користується наданою йому у 1993 році земельною ділянкою без зміни її конфігурації та місця розташування. Разом з тим, в матеріалах технічних документацій із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для ведення особистого підсобного господарства відповідача за межами населеного пункту с. Мала Тур'я, урочище «Біля телевишки», відсутні рішення сільської ради про надання останнім земельних ділянок. Малотур'янська сільська рада, як орган, до компетенції якого входить розпорядження спірними земельними ділянками, встановивши факт недотримання порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, звернулася з повідомленням до прокуратури, до якого долучила список громадян та державні акти про право власності на земельні ділянки, виданих на підставі рішення Малотур'янської сільської ради від 19 квітня 1994 року. Встановивши, що відповідач ОСОБА_7 набула право власності на спірну земельну ділянку за відсутності рішення органу місцевого самоврядування, яка накладається на земельну ділянку позивача, чим порушено його права як власника, суд дійшов обгрунтованого висновку про визнання недійсним державних актів від 08 листопада 2002 року та від 26 квітня 2011 року. Крім того, відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам . Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені вчиненням правочину. Оскільки оспорюваним договором дарування земельної ділянки, укладеним 13 травня 2013 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 порушено права та законні інтереси позивача, зміст правочину суперечить чинному законодавству, оскільки майно відчужене особою, яка не мала на це права, висновок судів про визнання його недійсним є законним та обгрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити. Рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 червня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана І.М. Завгородня В.І. Мартинюк