З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"19" грудня 2017 р. Справа153/891/17
Провадження2/153/305/17-ц
Ямпільський районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Дзерина М.М.
за участю секретаря судового засідання Гулковської Т.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингової компанії «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності,
По-друге в п. 16.7 договору виписана умова про те, що лізингодавець управомочений передавати права та обовязки третім особам та при бажанні цієї особи змінити умови договору на власний розсуд лізингоодержувач буде зобовязаний укласти такий договір, навіть якщо він встановлюватиме невигідні для нього умови та зменшуватиме гарантії. Більш того, якщо лізингоодержувач все ж не погодиться підписати такий договір, кошти йому не повертатимуться. Вказана умова ставить у явно невигідні безвихідні умови лізингоодержувача без жодних компенсаторних положень та відповідає визначеній п.17 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливій умові договору, що є підставою для визнання її недійсною.
По-третє, істотний дисбаланс прав та обовязків контрагентів за вказаним договором проглядається у викладенні підстав та наслідків розірвання договору для кожної із сторін. Так,згідно з п.3.2.6 лізингодавець має право розірвати договір за умовами невиконання лізингоодержувачем його умов, при цьому лізингодавець не зобовязаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про це, а п.3.2.7 встановлено право лізингодавця в односторонньому порядку розірвати договір у випадку неможливості придбання ним предмета лізингу або відмови продавця здійснити продаж/поставку предмета лізингу, при цьому він залишає за собою право не повертати вище вказаний адміністративний платіж. На відміну від цього, лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, наділений за договором право розірвати договір за власним бажанням, про що має повід лізингодавця в письмовій формі, проте повертає він не всі кошти, а лише 60% сплаченого авансового платежу (при цьому адміністративний платіж поверненню не підлягає).Ще одним дискримінаційним положенням щодо розірвання договору є п.10.15, згідно з яким у разі відмови лізингоодержувача від односторонньої зміни лізингодавцем розміру лізингових платежів знову таки лізингодавець має право розірвати договір, а раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Вказані умови відповідають визначеним п.4,7 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» критеріям несправедливості умов договорів, що є підставою для визнання їх недійсними.
По-четверте, всупереч ч.1 ст. 808 ЦПК України та ч.2 ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг» в п.1.4 встановлено, що лізингодавець та продавець солідарно відповідають лише щодо продажу предмета лізингу , а п.5.2 обовязок щодо утримання предмета лізингу повністю лежить на лізингоодержувачу, проте останній повинен залучати д утримання, обслуговування та експлуатації із залученням фахівців, реквізити яких вкаже лізингодавець. З цих умов, враховуючи що п.5.11 та 5.12 і так передбачено місячні планові перевірки предмета лізингу, чітко проглядається навязування монопольного встановлення цін на технічне обслуговування фахівцями лізингодавця. Вказане положення передбачає обмеження волі лізингоодержувача на вибір контрагента у відносинах щодо забезпечення технічної справності предмета лізингу.
По-пяте, несправедливими умовами договору, передбаченим п.13 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» відповідають п.п.1.7 та 9.4, згідно з якими встановлено обовязок лізингоодержувача здійснити доплату різниці вартості предмету лізингу на момент укладення договору та придбання предмета лізингу. Вказані вище положення свідчать про непропорційність забезпечення правового статусу сторін, отже разюче відображають дисонанс між всезагальними правами лізингодавця та досить обмеженими правами лізингоодержувача. Наполягає, що умови укладеного між сторонами договору є несправедливими та суттєво порушують законні права та інтереси позивача. Вважає, що підписаний договір фінансового лізингу № 002866 від 11 січня 2016 року має бути визнано недійсним та застосовані наслідки недійсності правочину.
Позивач в судове засідання не з'явились, від нього надійшла заява про розгляду справи за його відсутності, а також зазначав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та проти винесення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, оголошенням в газеті «Урядовий курєр» від 07 грудня 2017 року №231. Відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин,відзив не подав. Відповідно до п.15.15 Перехідних положень ЦПК України єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацію України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача представник Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області в судове засідання не зявився, надав суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність.
Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.280 -282 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 11січня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу №002866. Згідно з п. 1.1 договору предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки «RENAULT SANDERO» (а.с. 11-16).
На виконання умов договору ОСОБА_1 сплатив 70 000 грн., призначення платежу адміністративний платіж згідно договору фінансового лізингу № 2866, що підтверджується квитанцією від 11 січня 2016 року (а.с.18-19).
Із заяви від 21 січня 2016 року встановлено, що ОСОБА_1 звертався із заявою до ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про відкликання згоди на укладення договору та повернення перерахованих коштів.
21 січня 2016 року ОСОБА_1 звертався із заявою до начальника Вінницького обласного управління інспекції з питань захисту прав споживачів з метою захисту його прав як споживача та вжити заходи впливу до посадових осіб ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»(а.с.21-22).
Із клопотання Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області судом було встановлено, що третя особа на стороні споживача наполягає, що оспорюваний позивачем договір фінансового лізингу є нікчемним, внаслідок того, що його недійсність передбачена законом(а.с.32-38).
Звертаючись в суд з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що укладений договір є нікчемним та суперечить вимогам закону.
Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються, зокрема, послуги з фінансового лізингу.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, визначено Положенням про надання послуг з фінансового лізингу від 22.01.2004 року №21.
Згідно з ч.1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні, (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановленим цим параграфом та законом.
Згідно з п.п.1,2 ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобов'язаний у передбачений договором строк надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору; попередити лізингоодержувача про відомі йому особливі властивості та недоліки предмета лізингу, що можуть становити небезпеку для життя, здоров'я, майна лізингоодержувача чи інших осіб або призводити до пошкодження самого предмета лізингу під час користування ним.
Відповідно до ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.
Системне тлумачення названих правових норм приводить до висновку, що для договору найму та для договору лізингу передбачена однакова загальна норма про те, що такі договори повинні бути укладені у письмовій формі.
Проте, окремою спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, який укладається за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню і в силу приписів ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою відносно лізингу транспортного засобу.
Обґрунтованість такого тлумачення зазначених правових норм підтверджується тим, що відповідно до п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг».
Крім цього, Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Згідно з п.2 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.
Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 7 вересня 1998 року №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідченні підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема договір фінансового лізингу.
Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7 вересня 1998 року №1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу № 002866 від 11 січня 2016 року за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.
Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Таким чином договір фінансового лізингу № 002866 від 11 січня 2016 року, року є нікчемним з підстав визначених положеннями ч.1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений.
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Згідно з п.13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Виходячи із норм законодавства, необхідною умовою укладення договору є досягнення між сторонами згоди щодо його істотних умов.
Відповідно до ч. 2. ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є розмір лізингових платежів.
Тобто, істотною умовою договору фінансового лізингу є лізингові платежі.
В пункті 10.3 договору фінансового лізингу № 002866 від 11 січня 2016 року, сторонами обумовлено щомісячний платіж в розмірі еквівалентному 170,46 доларів США.
Додатком № 1 до договору «Графік сплати авансового внеску» передбачено щомісячний платіж в розмірі еквівалентному 456,22 доларів США.
Згідно з частиною першою ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Отже встановлено, що в запропонованому ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» договорі включені умови, які є несправедливими.
Системний аналіз умов договору свідчить, що до отримання в користування предмета лізингу, лізингоодержувач повинен сплатити лізингодавцю перший внесок, який не входить до обсягу фінансування та складається з таких платежів: комісія за організації угоди - 10%, авансовий платіж - 50 %, комісія за передачу - 3% від ціни предмета лізингу.
В пункті 12.1 договору передбачено, що внаслідок розірвання договору з ініціативи лізингоодержувача, який не отримав транспортний засіб, є утримання з нього штрафу в розмірі 40% від сплаченого авансового платежу та неповернення йому усієї суми комісії за організацію угоди.
Також, в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.
Тобто, договором фактично забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що свідчить про очевидну диспропорцію між правами та обов'язками сторін.
Згідно з частиною п'ятою ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Відповідно до абзацу третього частини шостої ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Таким чином, підставою для визнання договору недійсним є несправедливість його умов, які є такими відносно ОСОБА_1 як споживача лізингових послуг.
Верховним Судом України прийнято постанову від 16.12.2015 р. в справі №6-2766цс15, де викладено наступний висновок: Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.
Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).
За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.
Окрім того, згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.
Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 111 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.
Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що позивач довів ті обставини на які вінпосилався як на підставу своїх позовних вимог, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави.
На підставі вищевикладеного та керуючись Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 220, 215, 216, 220, 638, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 7-12,258-259,263-265 280-282 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «Лізингової компанії «ВАШ АВТО» про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності , задовольнити.
Визнати недійсним Договір фінансового лізингу №002866 від 21 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»».
Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»» на користь держави судовий збір в сумі 1050 ( одна тисяча пятдесят) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: М.М.Дзерин