П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів Апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді Боймиструка С.В., суддів: Шеремет А.М., Хилевича С.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року ухваленого під головуванням судді Ведяніної Т.О. в справі №572/2015/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі,

В С Т А Н О В И Л А :

28 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього на її користь аліменти у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з дня звернення із позовом до суду і до повноліття дитини.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1500 грн. щомісяця, починаючи з 28 серпня 2017 року і до повноліття дитини. Вирішено питання про судові витрати.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним, необґрунтованим, таким що ухвалене з порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначає про те, що в судовому засіданні в суді першої інстанції ним не заперечувався обов'язок щодо утримання дитини та стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі. Як і не заперечувалось всебічно допомагати неповнолітній дочці і така допомога надавалась ним постійно в межах можливого. Проте, визначаючи конкретний розмір частки, суд не в повній мірі врахував положення ст. 182 СК України, а саме : стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Посилання позивачки на те, що він має значні неофіційні заробітки, не підтверджено належними доказами.

Також висновок суду першої інстанції, що предявлена копія посвідчення серії ААБ №11696 від 28 листопада 2011 року (термін дії якого закінчився 31 серпня 2016 року), про призначення соціальної допомоги на дитину інваліда підтверджує у дитини певні хронічні захворювання ґрунтується лише на припущеннях суду, так як на час розгляду справи дитина пройшла реабілітацію, повністю відновлено соціально-побутовий стан, про що свідчить зняття інвалідності та той факт, що на протязі тривалого терміну дитина не знаходилась під наглядом лікарів-спеціалістів.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення змінити в частині розміру стягнення аліментів, встановивши його в сумі 1000 грн.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав в суді та пояснив, що вже створив іншу сімю. Його дружина вагітна, а також він всиновив її дитину від першого шлюбу.

В поданих ОСОБА_2 запереченнях на апеляційну скаргу, вказує на те, що заявлений розмір стягуваних аліментів нею визначено з врахуванням тривалого часу не участі відповідача в утриманні дочки, відсутність будь-якого інтересу до перебігу хвороби дочки.

Зазначає про те, що до заперечень додано копії, зокрема виписки №11673 із медичної карти стаціонарного хворого зробленої 12 вересня 2017 року спеціалістами Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охмадит", засвідчує про перебіг захворювання дочки, лікувальні рекомендації про необхідність поряд з постійним лікуванням повторний огляд та госпіталізацію через 6-12 місяців.

Крім того, згідно медичного висновку №12 від 02.06.2016 року Сарненської ЛКК , дочці встановлено статус дитини-інваліда строком на пять років, терміном до 1 вересня 2021 року.

З огляду на викладене, рахує, що доводи відповідача не заслуговують на увагу, є надуманими та не ґрунтуються на матеріалах даної справи.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та неоспорено відповідачем, сторони в даній справі з 04 лютого 2011 року перебували у шлюбі, який було розірвано 14 вересня 2017 року і від шлюбу сторони мають спільну дитину, дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7,8,28).

Позивачка проживає разом з донькою і зазначає, що після фактичного припинення сторонами шлюбних відносин відповідач проживає окремо, не надає кошти на утримання дочки, хоча має нерегулярний заробіток.

Згідно з виписки №11673 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 зробленої 12 вересня 2017 року спеціалістами Національної дитячої спеціалізованої лікарні "Охмадит", засвідчує про перебіг захворювання дочки, лікувальні рекомендації про необхідність поряд з постійним лікуванням повторний огляд та госпіталізацію через 6-12 місяців.

Згідно з медичного висновку №121 від 02.06.2016 року Сарненської ЛКК, ОСОБА_3 встановлено статус дитини-інваліда строком на пять років, терміном до 1 вересня 2021 року.

Відповідно до копії посвідчення серії ААБ №011696 від 28.11.2011 року, ОСОБА_3 являється дитиною інвалідом, термін державної соціальної допомоги продовжено з 01.09.2016 року до 31.08.2012 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що є підставною вимога позивача щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, оскільки саме про такий порядок просить позивач, відповідач, який є не працевлаштованим не заперечує проти цього.

Однак, наполягаючи на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі, в розмірі 2000 грн., щомісяця, ОСОБА_2 не подала доказів про відповідні доходи відповідача та можливість сплати ним заявленої суми, не навела переконливих обґрунтувань з приводу того, чому із відповідача мають стягуватись аліменти саме у такому розмірі, з чого складаються і чим підтверджуються її щомісячні витрати на утримання дитини, виходячи із того, що позивачка також має рівний з відповідачем обов'язок утримувати свою дитину та чи надає вона таке утримання дитині і в такому розмірі.

Суд першої інстанції з даного приводу також ніякого обґрунтування не навів, обмежившись загальними посиланнями на правові норми.

Крім того, стягнення із відповідача аліментів саме в такому розмірі, який визначив суд першої інстанції, призведе до того, що останній опиниться в гіршому положенні ніж його неповнолітня дитина, яка має право на таке ж саме утримання і з боку своєї матері, оскільки відповідно до статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своєї дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших підстав, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи передбачений чинним законодавством України прожитковий мінімум для дитини, віком від 6 років до 18 років, який із 01 січня 2017 року становить 1689 грн. на місяць, а з 01 травня 2017 року 1777 грн., а з 01 грудня 2017 року 1860 грн., враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, який немає постійного доходу, а також інші обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення, шляхом зменшення розміру аліментів, які підлягають щомісячному стягненню із ОСОБА_1 на користь позивачки, з 1500 грн. до 1000 грн., що становить трохи більше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та з яким погоджується відповідач.

Враховуючи наведене та встановлену законом рівність обов'язків матері і батька щодо утримання дитини, колегія суддів вважає, що місцевий суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, які відповідач визнав частково та стягнув з нього на користь позивачки аліменти на утримання доньки, однак щодо їх розміру (ст.184 СК України) припустився помилки, віднісши додаткові витрати на утримання дитини (ст.185 СК України) до розміру аліментів, вимоги про стягнення яких не заявлялись і позивачка не позбавлена права їх заявити.

Отже допущену помилку слід усунути змінивши в цій частині рішення зменшивши розмір стягнутих аліментів.

Керуючись ст.ст. 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2017 року змінити, зменшивши розмір аліментів, які підлягають щомісячному стягненню із відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі, починаючи з 28.серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, з 1500 грн. до 1000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 21 грудня 2017 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: А.М. Шеремет

ОСОБА_4