АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/5845/17 Головуючий 1 інст. Одарюк М.П.
Справа № 623/1186/17 Доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року колегія суддів Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк (ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 18801,49 гривень та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 02.05.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Проте, взяті на себе зобовязання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2017 року становить 18801,49 гривень, та складається з наступного :

1493,60 грн. заборгованість за кредитом;

11973,33 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3963,06 грн. заборгованість за пенею та по комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф ( фіксована частина);

- 871,50 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9471 грн. 35 коп. та судові витрати у справі в сумі 806 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вказує, що судом не прийнято до уваги, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2016 року відмовлено ПАТ КБ « Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором від 02.05.208 року б/н в сумі 31791, 35 грн. Рішення набуло чинності, а отже в силу ст. 205 ЦПК неможливо повторно розглядати справу за наявності рішення суду що набрало законної сили. Крім того, судом в порушення вимог ст. 256 ЦК України не застосовано до спірних правовідносин позовну давність.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 263, 264 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів в підтвердження того, що нею належним чином виконувалися умови кредитного договору, в звязку з чим вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, є обґрунтованими, а заперечення ОСОБА_3 щодо можливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є безпідставними.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками районного суду, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідають обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

З матеріалів справи вбачається, що 02 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н, відповідно до якого остання отримала від позивача кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг, складає між нею і банком договір, про що свідчить і підпис позичальника у заяві про надання їй кредитного ліміту у розмірі 3000 грн.

ПАТ КБ «ПриватБанк» умови договору виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 3000 гривень.

Заяви, в якій було б зазначено про отримання ОСОБА_3 від ЗАТ КБ «Приватбанк» кредитного ліміту на картку у сумі 1800 грн., матеріали справи не містять.

Крім того, розрахунку заборгованості по картці з лімітом 1800 грн. позивачем не надано і матеріали справи також не містять.

Зазначені обставини не оспорювала в судовому засіданні апеляційної інстанції і сама ОСОБА_4, пояснивши, що вона укладала з позивачем тільки один кредитний договір на суму 3000 грн. і будь-які інші договори на суму кредитного ліміту в розмірі 1800 грн. з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладала. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 січня 2016 року у справі № 623/3957/15ц відмовлено у задоволенні позову ПАТКБ «Приватбанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, і це рішення суду є чинним.

На вищевказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, та безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні як встановлений факт укладання між сторонами кредитного договору від 02.05.2008 грн. на суму кредитного ліміту в розмірі 1800 грн. та порушення відповідачем ОСОБА_3 умов цього договору.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено факт укладення договору між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 про отримання кредитного ліміту на карту у сумі 1800 грн., а відтак відсутні підстави для задоволення заявленого ПАТ КБ «Приватбанк» позову.

Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до виниклих правовідносин строків позовної давності та положень ч. 2 ст. 223 ЦПК України колегія суддів не бере до уваги, оскільки позовні вимоги є недоведеними, факт договору на отримання кредитного ліміту у сумі 1800 грн. не підтверджений, тому і підстав для застосування вищенаведених норм права не вбачає.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір у розмірі 1760 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року, що підтверджується банківською квитанцією, що містится на а.с. 58 цивільної справи.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 -384, 389,390 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 понесений нею судовий збір у розмірі 1760 (одна тисяча сімсот шістдесят) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: