Справа № 639/6925/16
РІШЕННЯ

Іменем України

31 березня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , суд

В С Т А Н О В И В:

15.09.2016 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 1 березня 2007 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір № 140-02-И, згідно п. 2.1 якого Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності Кредитні ресурси в сумі 70 000,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 11,5 % річних. Згідно з п. 3.2 Кредитного договору Позичальник зобовязується повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 01.03.2022 року. Позичальник зобовязувався щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 389,00 доларів США згідно графіка зниження розміру заборгованості (п. 3.3 Кредитного договору). Згідно з п. 4.1 Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування Кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентній ставці 11,5 процентів річних.. Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачено що Позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця у строк до 10 числа кожного місяця. Відповідно до п. 4.7 Кредитного договору Позичальник щомісяця в строк до 10 числа кожного місяця, сплачує комісійну винагороду за надання Кредитних ресурсів в розмірі 565,60 грн. Виконання зобовязань ОСОБА_3, що випливають з умов Кредитного договору № 140-02-И від 01.03.2007 року, забезпечено Іпотечним договором від 01.03.2008 року, укладеним між АТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до якого в іпотеку Банку передано двокімнатну квартиру № 19, що в будинку під № 59, розташовану по вул. Червоножовтневій у м. Харкові, загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 42,4 кв.м. Узгоджена Сторонами вартість предмету застави становить 523 685,00 грн. 23.09.2013 року ОСОБА_3 помер, не виконавши зобовязань щодо сплати заборгованості за кредитним договором. Станом на 23.09.2013 року (дату смерті позичальника) заборгованість ОСОБА_3 за Кредитним договором № 140-02-И від 01.04.2007 року становить: 25 903,14 дол. США сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 0,00 дол. США. сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 269,51 дол. США сума строкової заборгованості по відсоткам; 0,00 дол. США. сума простроченої заборгованості по відсоткам; 0,00 грн. сума строкової заборгованості по щомісячній комісії; 0,00 грн. сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся з претензією (вимогою) кредитора до Третьої Харківської державної нотаріальної контори та до Пятої Харківської державної нотаріальної контори. Вищевказані претензії кредитора були отримані та долучені до матеріалів спадкової справи № 473/2013, що відкрита в Третій державній нотаріальній конторі м. Харкова. Водночас на численні запити АТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо надання інформації про спадкоємців померлого та про склад спадкового майна Третя ХДНК, посилаючись на ст. 8 Закону України «Про нотаріат» відмовляє в наданні інформації. Тобто на дату написання зазначеного позову у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсутня документально підтверджена інформація щодо кола спадкоємців та вартості спадкового майна. Однак, поручителем по кредиту та одним із іпотекодавців є дружина померлого позичальника ОСОБА_2. Таким чином, позивач вважає, що єдиним спадкоємцем померлого позичальника ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_2. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» звертався до спадкоємців з вимогами сплатити заборгованість за кредитним договором, але на момент цього позову Відповідач ОСОБА_2 не виконала зобовязань за Кредитним договором та не сплатила у встановлений строк кредит та відсотки, нараховані за життя спадкодавця. Крім того, смерть іпотекодавця не є підставою припинення іпотеки. Отже, іпотека зберігає силу, якщо спадкове майно, що є предметом іпотеки, переходить у власність інших осіб (спадкоємців). Позивачем було вжито усіх можливих та доступних заходів для досудового врегулювання спору , однак це не призвело до погашення боргу. У звязку з цим вони вимушені стягувати заборгованість померлого позичальника у примусовому порядку, шляхом звернення до суду.

У судове засідання представник позивача АТ «Банк «Фінанси та Кредит» ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності № 3-132000/10675 від 27.09.2016 року не з`явився , був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідковий лист, просив визнати його неявку у судове засідання поважною, розглянути клопотання та відкласти розгляд справи.

Судом було прийнято рішення про розгляд справи за відсутністю представника позивача, його неявку визнано не поважною . При прийнятті такого рішення було враховано той факт, що представником позивача були надані пояснення, він мав можливість задати питання представнику відповідача , за його участю досліджені матеріали справи , закінчено зясування обставин у справі та перевірка їх доказами та надано сторонам час для підготовки до дебатів.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи містять дані про те, що 01 березня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір №140-02-И надалі (Кредитний договір), відповідно до умов якого позивач надав ОСОБА_3 кредит, на умовах та в порядку, визначеному Кредитним договором, в іноземній валюті у розмірі 70000 доларів США, 00 центів строком, а Позичальник в свою чергу зобовязався здійснювати своєчасне погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення рівними частинами в сумі 389,00 (триста вісімдесят девять) доларі США, 00 центів щомісяця до 10 числа кожного місяця, а також щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений Кредитним договором.

Розділом третім та четвертим Кредитного договору врегульовано умови погашення заборгованості і сплати відсотків за ним. Так, п.п. 3.3; 4.3. та 4.7. встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі в сумі 254 дол. США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків. А також на момент припинення дії Договору , зазначеного в п. 1.2. даного Договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судовим розглядом встановлено, що 23 вересня 2013 року ОСОБА_6 помер.

Відповідно до листа від 23.07.2015 року Пятої Харківської державною нотаріальною конторою було надіслано за належністю для приєднання до спадкової справи №473/2013, що зведена Третьою Харківською державною нотаріальною конторою претензію кредитора АТ Банк «Фінанси та Кредит» від 22.06.2015 року , вих. №22.5-3/524, щодо предявлення вимог до спадкоємців померлого ОСОБА_3 , який помер 23.09.2013 року, згідно Інформаційній довідки за Спадкового реєстру /спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину/ за №41025311 від 23.07.2015 року. /а.с.33/.

Листом від 29.07.2015 року Третьою Харківською нотаріальною конторою надано відповідь АТ Банк «Фінанси та Кредит» про отримання 27 липня 2015 року претензії до спадкоємців померлого 23 вересня 2013 року ОСОБА_3. /а.с.34/.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), при цьому відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобов'язанні, відповідно до статті 516 ЦК України, здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, але якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків і у цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг загальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Враховуючи зазначені норми Закону, Верховний Суд України у своєму правовому висновку (у справі за № 6-154 цс15) зазначив, що оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказані висновки також закріплені у правових позиція ВСУ за № 6-116цс13 від 06.1.2013 року за № 6-1985цс від 02 вересня 2015 року.

Враховуючи те, що умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 10 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

В обґрунтування своїх доводів, позивачем було надано до суду розрахунок загальної суми заборгованості по Кредитному договору № 140-02-И від 01.03.2007 року, відповідно до якого останнє часткове повернення кредитних коштів мало місце 09.09.2013 року, а тому слід вважати, що з восьмого жовтня 2013 року у позивача виникло право вимагати повернення кредиту до Позичальника.

Оскільки умовами зазначеного вище Кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу ( правова позиція висловлена у справі № 6-127цс14 від 22.10.2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК є обовязковою для судів), а відтак і перебіг строку настання вимоги кредитора (Банку), передбачений частиною 2 статті 1281 ЦК України, починається саме з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з восьмого жовтня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи, до третьої нотаріальної контори позивач звернувся з претензією до спадкоємців лише 27 липня 2015 року, тобто з пропуском встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України річним строком для предявлення такої вимоги до спадкоємців померлого боржника. У звязку з чим, вважаємо, що позов задоволенню не підлягає.

Таким чином,вказані обставини справи та вимоги норм матеріального права свідчать про те, що на час звернення позивача до суду із зазначеним позовом він вже пропустив встановлений ч. 2 ст. 1281 ЦК України річний строк, з дня настання строку для предявлення такої вимоги до спадкоємців померлого боржника.

За вказаних обставин, позивач втратив право на звернення із зазначеними вимогами до спадкоємця померлого боржника у звязку з пропуском ним річного строку від дня настання строку вимоги, що є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Оскільки позивачу в задоволенні позовних вимог повністю відмовлено, суд, на підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем відносить за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 33, 60, 61, 88, 212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 256, 261, 267, 512, 514, 516, 526, 530, 610, 612, 1281 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.