Справа № 265/7151/17
Провадження № 2/265/1849/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 листопада 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Гноєвого С.С.,

при секретарі Мамаєвій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Маріуполя Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що їй на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2002 року. Відповідачі у справі є її невісткою та онукою, які зареєстровані в даній квартирі з 2011 року, проте з січня 2014 року не проживають в ній, забравши всі свої особисті речі вони виїхали з міста Маріуполя і їхнє місцезнаходження їй невідоме. Отже, будучи зареєстрованими в належній їй на праві власності квартирі, не проживаючи в ній понад рік, та не приймаючи участі в її утриманні, відповідач ОСОБА_2 та неповнолітня ОСОБА_3 чинять їй перешкоди у здійсненні права власності. Таким чином, реєстрація даних осіб позбавляє її права повною мірою користуватися та розпоряджатися своїм майном. Крім того, вона вимушена оплачувати за них комунальні послуги, та у зв'язку з їх реєстрацією у квартирі, вона не має можливості оформити субсидію, що порушує її права, за захистом яких вона вимушена звертатись до суду.

Просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності та визнати ОСОБА_2, 1986 року народження, та ОСОБА_3, 2011 року народження, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином в установленому законом порядку.

Третя особа ОСОБА_4 до судового засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву з проханням справуц розглянути за його відсутності, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 до суду не з'явився за невідомих причин, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належними чином.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Лівобережної рай адміністрації, до суду також не з'явився, від якого за підписом голови рай адміністрації Очеретіна В.М. надійшла заява з проханням справу розглянути за відсутності представника Органу опіки та піклування, при вирішенні справи максимально врахувати інтереси неповнолітньої дитини.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 червня 2002 року, зареєстрованого в Маріупольському БТІ в реєстрі за № 36132. Отже позивач ОСОБА_1 є власником 1/3 частини спірної квартири.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним.

Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом.

Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання.

В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Як вбачається з копії особового рахунку НОМЕР_1, виданого ОСББ «Вікторія-90», у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 - квартиронаймач, ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_2 - невістка, та ОСОБА_3 - онучка.

Згідно акту від 13 жовтня 2017 року, складеного головою ОСББ «Вікторія-90» Скляр В.А., за підписом сусідів ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, 1986 року народження, та ОСОБА_3, 2011 року народження, фактично не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з 2014 року

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 разом з малолітньою дитиною, ОСОБА_3, добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік.

На підставі ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Суд при цьому враховує, що фактично протягом декількох років у спірній квартирі АДРЕСА_1 ані відповідач ОСОБА_2, ані її малолітня дитина, ОСОБА_3, не мешкають без поважних причин.

Також суд зауважує, що оскільки малолітня дитина, ОСОБА_3, 2011 року народження, не мешкає разом із своєю бабусею, ОСОБА_1, то місцем проживання дитини є те місце, де дитина мешкає разом зі своєю матір'ю, ОСОБА_2, або ж зі своїми батьками, на яких саме й покладається обов'язок щодо забезпечення належних житлових умов дітям.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_1 є власником частини квартири АДРЕСА_1, а відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованою у вказаній квартирі, але фактично не проживаючи в ній понад рік, перешкоджає у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування даною квартирою.

Таким чином внаслідок втрати ОСОБА_2 права на користування спірним житлом, право на його користування також втратила й дитина відповідача, ОСОБА_3, яка мешкає разом із нею.

Зокрема, суд зазначає, що відсутність відомостей про реєстрацію місця проживання дитини за іншою адресою е є підставою для залишення права користування спірним житлом у ОСОБА_1

На підставі викладеного, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання ОСОБА_2, 1986 року народження, та ОСОБА_3, 2011 року народження, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 213-215, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, про усунення перешкод у здійсненні права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, Орган опіки та піклування Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської ради, - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права власності, визнавши ОСОБА_2, 1986 року народження, та ОСОБА_3, 2011 року народження, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя.

Суддя С.С. Гноєвой