Справа № 404/4806/16-ц
Номер провадження 2/404/696/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді- Бершадської О.В.

за участі секретаря- Муравйової С.Ю.

за участю позивача- ОСОБА_7 О.В.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача- ОСОБА_24

представника Служби у справах дітей

виконавчого комітету Кіровоградської міської ради- Селіванова М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, Служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом, яким просить змінити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 на утримання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 1 /4 частини на 1 / 3 частину всіх видів заробітку (доходу); просить також позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав щодо ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2; та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

На обгрунтування заявлених вимог зазначає, що із відповідачем перебувала в шлюбі з 2004 року по 2009 рік. Від шлюбу мають спільну дитину- сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. Відповідач після розірвання шлюбу не виконує своїх батьківських обов'язків щодо дитини, не бере участі у його вихованні, не цікавиться станом здоров'я, духовним та моральним розвитком. Крім того, не спілкується із сином, не поздоровляє з Днем народження та іншими святами. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надавав, що змусило її звернутись до суду та стягувати кошти в судовому порядку. ОСОБА_4 в ході судового розгляду щодо її позову про стягнення аліментів заперечував. Про небажання відповідача утримувати сина свідчать його численні скарги на судові рішення та його власні позови. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до неї про зменшення розміру аліментів було встановлено факт "стійкого небажання" ОСОБА_4 сплачувати аліменти. Вважає, що наведені обставини свідчать про фактичну відмову відповідача від сина та дають підстави для звернення до суду із позовом про позбавлення його батьківських прав щодо ОСОБА_7. Крім того, вважає за необхідне звернутись до суду з вимогою про зміну розміру аліментів. На сьогоднішній день з відповідача в примусовому порядку на виконання судового рішення стягуються аліменти на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу). Враховуючи, що хлопчик росте, його потреби збільшуються, вивчає іноземні мови, займається спортом, любить активний відпочинок, значно збільшуються і матеріальні витрати на його забезпечення та виховання. Вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання дитини у даному випадку буде 1/3 частина від усіх видів заробітку (доходу) відповідача.

В судовому засіданні позивач, її представник вимоги підтримали, в своїх поясненнях послались на обставини, які зазначено у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення. Вказав, що на даний час відповідач працює в Сумській службі ОПР Харківського регіонального підрозділу ДП обслуговування повітряного руху на посаді оператора комп'ютерного набору та отримує пенсію по інвалідності. Останнім часом його грошове утримання не збільшилось, а навіть зменшилось. Крім цього, на його утриманні перебуває син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, на утримання якого сплачує 1/6 частину з усіх його доходів. Також, за рішенням суду сплачує на утримання своїх батьків усього 1/6 частини з усіх його доходів. Тобто, загальна сума, що утримується з нього є 1/4 +1/6+1/6= 7/12, що становить більше половини заробітку. Вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_9 на даний момент немає. Щодо позбавлення відповідача батьківських прав, то батько дитини бажає приймати участь у вихованні сина, але є перешкоди з боку позивачки , її батьків. Вважає, що позивачка знаходить різні причини, щоб не надати можливість поспілкуватись відповідачу із сином, налаштовує дитину проти батька. Проживання на відстані також є перешкодою. Робота відповідача вимагає його постійної присутності на робочому місці, виїхати до м. Кропивницький має можливість лише під час чергової відпустки, має вади здоров'я, що є великою перешкодою. Заборгованість по сплаті аліментів виплатив і надалі має бажання допомагати дитині та приймати участь у вихованні.

Третя особа- Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, її представник в судовому засіданні зазначив , що надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав належить до повноважень органу опіки та піклування на підвідомчій територіально-адміністративній одиниці якого проживає та зареєстрований у встановленому законом порядку відповідач, тому при вирішенні даного питання вони покладаються на розгляд суду.

В судове засідання третя особа- Служба у справах дітей Сумської міської ради, її представник не з"явився, через канцелярію суду, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності та висновок служби від 10.03.2017 року щодо неможливості позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно його сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Вважають, доцільним попередити ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Треті особи, залучені до участі в справі ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 липня 2017 року- ОСОБА_25, ОСОБА_4, ОСОБА_6, щодо вимог зміни розміру аліментів, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, в задоволені заявленої вимоги просили відмовити, оскільки збільшення розміру аліментів може призвести до того, що ОСОБА_4 не зможе виконувати свої обов'язки щодо сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_10 та призведе до утиску його прав на утримання.

Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 в суді зазначили, що вихованням ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, після розірвання шлюбу займається тільки його мама. Батько хлопчика не приймає участі у його вихованні.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, третю особу, вислухавши також дитину , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1, виданого 16 лютого 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 є: батько ОСОБА_4, мати ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 128).

02 вересня 2009 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено запис №744. Прізвища після розірвання шлюбу: їй- ОСОБА_7 (т.1, а.с.129).

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає АДРЕСА_1. Склад сім'ї син- ОСОБА_26, ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1, а.с. 130).

Спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради проведено 22 грудня 2016 року обстеження умов проживання АДРЕСА_2 сім'ї ОСОБА_3 та складено акт, згідно якого наявні всі комунальні зручності, є необхідні меблі та побутова техніка, речі повсякденного користування. В кімнаті чисто та прибрано. Для дитини виділено окрему кімнату, обладнану всім необхідним для відпочинку та навчання. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_15 року народження-син, ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_14 року народження-дідусь, ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_13 року народження- бабуся ( т. 1, а.с. 131).

Згідно характеристики учня 4-А класу Кіровоградської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, за підписом директора школи ОСОБА_18 та класного керівника ОСОБА_13, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_16 року. У початкову школу прийшов 01 вересня 2012 року добре підготовленим. За час навчання у початковій школі показав себе сумлінним, старанним учнем. ОСОБА_9 відповідальний, працьовитий, вихований учень. З однокласниками підтримує дружні стосунки. Зовнішній вигляд завжди охайний. Домашній контроль хороший. Мама, ОСОБА_19, відвідує школу, цікавиться успіхами сина. В сім'ї ОСОБА_18 отримує багато любові та уваги від мами, бубусі і дідуся, і відповідає тим же. Батько у вихованні сина участі не приймає. Рідні співпрацюють з учителем, радяться, реалізують поради, забезпечують ОСОБА_18 всім необхідним (т. 1, а.с. 134)

Відповідно довідок №143 від 06.05.2016 року класного керівника ОСОБА_13 та директора ОСОБА_18 загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4, №963/03 від 06.05.2016 року головного лікаря Комунального закладу "Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Кіровограда" ОСОБА_20, №527/01-18 від 17.05.2016 року начальника відділу сім'ї та молоді Кіровоградської міської ради ОСОБА_21, від 27.05.2016 року тренера-викладача ДЮСШ №3 м. Кіровограда ОСОБА_22, №31/05 від 31.05.2016 року ФОП ОСОБА_23, батько ОСОБА_4, у вихованні сина участі не бере, не цікавиться його станом здоров'я, успіхами у навчанні. У вихованні хлопця активну участь бере мама, яка постійно приходить до школи, відвідує батьківські збори та цікавиться навчанням ОСОБА_7 в школі. Батько хлопчика ні в спортивну школу, ні на змагання ніколи не з'являвся, не цікавився його досягненнями (т. 1, а.с. 133, 135-138).

Також з»ясовано, що рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 12.11.2014 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_9 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 09.02.2024 року.

В свою чергу, згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 березня 2016 року, яке набрало законної сили 06 травня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовлено .

Разом з цим , рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 12.01.2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9, аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 20.11.2014 року. В частині позовних вимог до ОСОБА_5 відмовлено за необґрунтованістю.

Проте, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03.03.2015 року вищевказане рішення скасоване в частині позову до ОСОБА_3 в постановлено в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_4 у позові до ОСОБА_3 про зменшення аліментів на малолітнього сина ОСОБА_9. Тобто, на даний час із відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх сина ОСОБА_9 у розмірі 1/ 4 частки з всіх видів доходу (заробітку) відповідача .

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України).

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 2 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Правовим обґрунтуванням заявленого позову, в частині вимог щодо позбавлення батьківських прав, є пункт 2 частини 1 статті 164 СК України, зокрема ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина .

Заперечуючи проти позову представник відповідача обґрунтовуючи свої доводи, посилався на те, що батько дитини від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, бажає налагодити відносини з дитиною, його вини у недостатньому спілкуванні із сином немає, оскільки позивачка налаштувала дитину проти нього, про що свідчить ставлення сина, яке він висловив до нього на даний час.

Також з»ясовано, що згідно наданого висновку №27.01-21/540 від 10.03.2017 року служба у справах дітей Сумської міської ради вважає неможливим позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, доцільним попередити ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Службою обстежено умови проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 Житло впорядковане. ОСОБА_4 є власником квартири за вказаною адресою. Проживає з батьками. Працює в Державному підприємстві обслуговування повітряного руху оператором комп'ютерного набору. Має інвалідність ( т. 1, а.с. 219 ).

Згідно інформації про проведену роботу із ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 практичним психологом Комунального закладу «Центр соціально- психологічної реабілітації дітей «Кіровоградської обласної ради від 30.05.2016 року , та вислухавши в судовому засіданні думку дитини, останній вважає своєю сім'єю маму і її чоловіка, бабусю та дідуся . З батьком не бачився з першого класу , не спілкувався.

Хоча , як було з»ясовано судом, хлопчик міг би в соціальних мережах з ним потоваришувати.

Як пояснювала позивачка в суді у неї не має неприязнених стосунків з відповідачем , що не відповідає даній інформації практичного психолога, яка зазначає, про те , що міжособистні конфліктні стосунки між батьком та матір»ю можуть призвести до розвитку неврозу у хлопчика та негативно впливати на його розвиток ( т.1 , а.с. 150).

Суд вважає дану інформацію необ»єктивною , проведеною поверхово .

Суд звертає увагу на те, що факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскарження рішень про стягнення з нього аліментів , не може свідчити про свідоме ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків по утриманню сина, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Як роз'яснено у абзаці 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

З урахуванням наведеного, та відсутністю достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, недоведеність фактів свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, винної поведінки щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, а також його бажання змінити ставлення до дитини , налагодити стосунки , з врахуванням того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків та, що до відповідача раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Крім того, у разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду з аналогічним позовом.

Щодо вимог позивача змінити розмір аліментів , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України покладено обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

У відповідності до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з положень вищезазначених норм Закону, підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров'я когось із них та інші випадки, передбачені СК України.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів змінилося, що дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни матеріального стану відповідача або погіршення здоров'я когось із них. Посилання позивача на збільшення витрат на утримання сина не є підставою для збільшення розміру аліментів на утримання дітей у розумінні ст. 192 СК України.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому з'ясовано, що ОСОБА_4 перебуває в іншому шлюбі з ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_2 від 30.09.2011 року (т. 1, а.с. 88). Від цього шлюбу позивач має малолітню дитину, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10 та є платником аліментів згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27 травня 2015 року (т.с. 1, а.с. 89, 91-92), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08.07.2015 року (т.1, а.с. 93-95) на користь ОСОБА_5 на утримання сина, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_10 в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття.

Крім того, відповідач є інвалідом ІІІ групи загального захворювання до 01 квітня 2020 року та отримує пенсію по інвалідності (т. 1, а.с. 78, 79, 80, 238).

Крім того, ОСОБА_4 офіційно працює на підприємстві Харківського регіонального структурного підрозділу Украероруху та з 22.09.2015 року наказом №58/к-с від 14.09.2015 року переведено на посаду - оператора комп'ютерного набору (0,5 од.), з посадовим окладом 2 108 грн. на місяць. За період з червня 2016 року до травня 2017 року сума його заробітної плати, з якої утримуються аліменти складає 58 993,37 грн. (т 1, а.с. 237). Згідно наказу № 19/о від 20.04.2017 року директора Харківського регіонального структурного підрозділу державного підприємства обслуговування повітряного руху України, ОСОБА_4, оператору комп'ютерного набору (0,5 од.), згідно статті 25 Закону України «Про відпустки» та статті 179 Кодексу законів про працю України, надано відпустку з 08 червня 2017 року по 28 жовтня 2017 року по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку тривалістю (за станом здоров'я сина), без збереження заробітної плати (т. 1, а.с. 236).

Разом з цим, рішенням Апеляційного суду Сумської області від 13 листопада 2014 року, яким змінено рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 вересня 2014 року, стягнуто із ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_11 в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12, в розмірі 1/12 частки від заробітку (доходу) щомісячно (т. 1, а.с. 97-100).

Таким чином, суд приходить до висновку, що визначений за попереднім рішенням суду розмір аліментів, які стягується з відповідача, а саме 1/ 4 частка , не суперечить діючому законодавству, та не порушує права неповнолітнього.

Посилання позивача на те, що сину потрібно кошти на навчання , заняття спортом , оплата комунальних послуг та дозвілля, також не може бути підставою для задоволення позову про збільшення розміру стягнутих аліментів, а є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат згідно ч.1 ст. 185 СК України.

З огляду на зазначені положення закону, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, взявши до уваги матеріальне становище відповідача, зокрема його офіційний дохід та постійне місце роботи , наявність у нього ще однієї неповнолітньої дитини, сплати аліментів за рішеннями судів , та відсутністю доказів погіршення матеріального становища самого одержувача аліментів, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог також і в цій частині, оскільки вони є безпідставними та необґрунтованими.

Тому, на підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 150, 164, 166, 192 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ", ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, Служба у справах дітей Сумської міської ради , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, стягнення судових витрат - відмовити.

Попередити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 про необхідність зміни ставлення до виховання неповнолітнього: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, поклавши на орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Сумської міської ради контроль за виконанням батьком своїх обов'язків.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26.12.2017 року.

Суддя Кіровського О. В. Бершадська

районного суду

м.Кіровограда