Справа № 640/5665/17
У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2017 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ТОВ «Інтерснабстрой» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним генеральний договір про надання кредитних послуг №805/6/18/8-135 від 13.10.2008 року та Додаткові угоди №1 від 10.10.2008 року та №2 від 13.10.2008 року як невідємні частини цього договору, визнати недійсним іпотечний договір №805/13/18-5/8-826 (з майновим поручителем) від 13.10.2008 року, та у відповідності до ст. 22 ЗУ "Про захист прав споживачів" звільнити позивача від сплати судового збору.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити відповідність вимог, з якими позивач звертається до суду для захисту, а також дотримання позивачем вимог, передбачених ст.ст. 119, 120 ЦПК України.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, вважаю, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме:

-п. 2 ч.2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити імя (найменування) позивача і відповідача, а також імя представника позивача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі. В позові не зазначено номер квартири позивача;

-позивачем не сплачено судовий збір, оскільки статтею 5 Закону України "Про судовий збір" визначено перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Вказаним Законом не встановлено пільги щодо сплати судового збору для осіб, які звертаються до суду на підставі Закону України "Про захист прав споживачів";

-також позивач оспорює іпотечний договір, хоча не є стороною даного договору, та не зазначає, які права позивача при цьому відповідно до ст. 3 ЦПК України були порушені відповідачем. Крім того іпотечний договір був укладений між юридичними особами.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору 0,4% розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 640,00 грн.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 121 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119 - 120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху та запропонувати позивачу усунути вказані недоліки поданої позовної заяви в строк, наданий судом.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ТОВ «Інтерснабстрой» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними , - залишити без руху.

Надати позивачеві 5-денний строк з моменту отримання ухвали для виправлення недоліків.

Інакше заява буди вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Суддя