Справа № 202/6960/17
Провадження №2/202/3039/2017
09 листопада 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: Мороза В.П.
за участю секретаря: Гевюк М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,
У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01 вересня 2016 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики з заставою транспортного засобу.
Згідно п.2 Договору позики з заставою транспортного засобу від 01.09.2016 року, відповідач взяв на себе повернути позику в строк до 31.01.2017 року.
Відповідач взяті на себе зобовязання передбачені умовами договору позики з заставою транспортного засобу від 01.09.2016 року які передбачають повернення позики 31.01.2017 року не виконав до теперішнього часу.
Позивач у судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Відповідач у судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України
Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01 вересня 2016 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики з заставою транспортного засобу.
Згідно п.2 Договору позики з заставою транспортного засобу від 01.09.2016 року, відповідач взяв на себе повернути позику в строк до 31.01.2017 року.
Відповідач взяті на себе зобовязання передбачені умовами договору позики з заставою транспортного засобу від 01.09.2016 року які передбачають повернення позики 31.01.2017 року не виконав до теперішнього часу.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 202, 207 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття , зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, та договору, Позичальник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу Позикодавця зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до умов договору, у разі порушення своїх зобовязань за цим договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Якщо спір між сторонами неможливо вирішити, він вирішується у судовому порядку.
Відповідач грошові кошти не повернув, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Статтею 1048 ЦК України передбачено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
За приписом статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 553 ЦК України «за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.» У разі порушення боржником зобовязання , забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором , як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
На вимоги щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно свої договірні обовязки не виконала.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 759, 778, 526 ЦК України, керуючись ст. ст. 3,4,119-120 ЦПК України,суд -
Позовні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.П. Мороз