Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/1843/17 Головуючий у 1 інстанції: Марко Я.Р.
Провадження № 22-ц /778/3131/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Обслуговуючий садово-городний кооператив «№ 3 Дружба», районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, виконавчий комітет Запорізької міської ради, Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про встановлення земельного сервітуту,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Обслуговуючий садово-городний кооператив «№3 Дружба», районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, виконавчий комітет Запорізької міської ради, Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради, Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про встановлення земельного сервітуту.

В позові зазначав, що йому відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0441 га, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, ОСГК «№ 3 Дружба», ділянка № 270, кадастровий номер :07:005:0137. Зазначена земельна ділянка не має проїзду та проходу до вул. ОСОБА_5 (вул. Куйбишева) в м. Запоріжжі, де проходить дорога загального користування. Попереду його земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сікорського (вул. Куйбишева), буд. 15 «і» знаходиться земельна ділянка, яка за рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.10.2001р. була надана у постійне користування ОСОБА_6, який є батьком ОСОБА_3 відповідача по справі. Вказана вище земельна ділянка виходить на дорогу загального користування - вулицю ОСОБА_5 (вул. Куйбишева) в м. Запоріжжі.

ОСОБА_6 оформлений державний акт на право постійного користування землею, у якому зазначено, що землю надано для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0, 1000 га, ведення особистого підсобного господарства (рослинництво) 0,0152 га. ОСОБА_6 у 2003 році помер, а тому до відповідача ОСОБА_3 перейшло право на земельну ділянку, яка надавалась у постійне користування померлому ОСОБА_6

Позивач вказував, що на власній земельній ділянці бажає займатися садівництвом, завозити органічні добрива, провести водогін (на ділянці відсутнє водопостачання), обслуговувати земельну ділянку, а також бажає здійснити будівництво садового будинку, провести та підключити комунікації, для чого йому необхідно завозити будівельні матеріали.

Але він не має можливості проїжджати до своєї земельної ділянки за допомогою транспортних засобів у звязку із відсутністю проїзду до земельної ділянки із дороги загального користування, що проходить за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сікорського (вул. Куйбишева, буд. 15 «і»).

Належна йому земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача та саме ця земельна ділянка має вихід (проїзд) на дорогу загального користування вул. ОСОБА_5 (вул. Куйбишева) в м. Запоріжжя, по якій можливий заїзд транспортних засобів. З урахуванням місця розташування, доступ до земельної ділянки позивача можливий виключно через земельну ділянку відповідача. Він звертався до відповідач з проханням дозволити провести водогін через земельну ділянку відповідача, оскільки це єдиний технічно можливий варіант підключення до існуючого водогону по вул. ОСОБА_5 (вул. Куйбишева) та надати територію для проїзду, проходу до своєї земельної ділянки по земельній ділянці відповідача з вул. ОСОБА_5, але відповідач відмовився надавати такий дозвіл.

Посилаючись на викладене, просив суд встановити на його користь постійний земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по земельній ділянці, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сікорського (вул. Куйбишева), буд. 15 «і».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у позовній заяві позивач просив суд встановити на його користь земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по земельній ділянці, землекористувачем якої є відповідач, але не конкретизував свої позовні вимоги, зокрема, не зазначив розмір та межі ділянки, на яку просить встановити земельний сервітут; не зазначив умови, на яких просить суд встановити право користування чужою земельною ділянкою, а також з того, що через земельну ділянку відповідача не існує наявного проходу або проїзду до території ОСГК «№ 3 Дружба».

Колегія судді апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У справі встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0441га, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, ОСГК «№3 Дружба», ділянка № 270, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.07.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с. 8-9), копією витягу № 7383901 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2013р. (а.с. 10).

Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою площею 0,1152 га, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сікорського (стара назва вул. Куйбишева), буд. 15 «і», право постійного користування якою належить відповідачу по справі ОСОБА_3, що підтверджується копією рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.10.2001р. (а.с. 64), копією державного акту на право постійного користування землею серії І-ЗП № 006709 (а.с. 65), копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.08.2004р., копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 11332446 від 25.07.2006р. (а.с. 66), копією технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с. 67-68).

Як вбачається з копії рішення КП «Водоканал» № 93/2016 від 18.05.2016 року (а.с. 13), копії робочого проекту водопостачання на земельну ділянку № 270 ОСГК «Дружба № 3» (а.с. 15-26), копії листа виконавчого комітету Запорізької міської ради від 29.09.2014р. № с3922ш позивач має намір провести водопостачання на свою земельну ділянку.

З копії листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 17.02.2017р. № К-0071 (а.с.28), наданого на звернення позивача, вбачається, що 15.02.2017р. з виїздом на місце спору за адресою: м. Запоріжжя, вул. Куйбишева, 15-і за участю представників районної адміністрації, департаменту архітектури і містобудування міської ради та інспекції з благоустрою міської ради було проведено огляд спірної території та обєктів нерухомого майна ОСОБА_3

В процесі огляду території, вивчення документів та за поясненнями сторін встановлені наступні обставини: відповідно до технічного паспорту (інвентарна справа № 51081, реєстровий номер № 301/41406) власником обєктів нерухомого майна по вул. Куйбишева, 15-і є ОСОБА_3, самовільних споруд по межі земельної ділянки не встановлено; проїзд між вул. Куйбишева та садово-городнім кооперативом «Дружба № 3» на інвентарному балансовому обліку районної адміністрації не перебуває; складу адміністративного проступку в діях гр. ОСОБА_3 в частині захоплення території вулиці Куйбишева комісія не виявила.

У своїх письмових поясненнях представник Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради (а.с. 82-83) зазначив, що надав письмову відповідь від 14.04.2017р. № К-0333/17 на адресу голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району ОСОБА_7 (для підготовки узагальнюючої відповіді позивачу), за змістом якої доповів, що земельна ділянка кадастровий номер № :07:005:0137, розташована в межах раніше відведеної території ОСГК «№3 «Дружба» і оформлена на гр. ОСОБА_2 у власність для ведення садівництва; ділянки у складі садівничого товариства забезпечені проїздами до кожної окремої ділянки на території садівничого кооперативу у відповідності до схеми розташування ділянок та проїздів даного товариства на підставі положень ч. 3.45* ДБН 360-92** «Планування та забудова міських та сільських поселень»; відповідно до статутних документів садівничого товариства, вищим органом самоуправління садово-городнього товариства є збори членів товариства, на яких вирішуються питання фінансово-господарської діяльності субєкта господарювання садово-городнього товариства. Органи самоврядування Запорізької міської ради не наділені повноваженнями щодо важелів впливу на механізм прийняття рішень на зборах садово-городнього кооперативу «№3 Дружба» стосовно внутрішньої діяльності кооперативу. Також встановлено, що проїздів з боку вул. ОСОБА_5 на територію садівництва «№3 Дружба» не передбачено. Звернень від садівничого товариства «№3 Дружба» щодо організації додаткового вїзду на територію садівництва з боку вул. ОСОБА_5 до Департаменту не надходило. Крім того, з»ясовано, що будівельного паспорту на споруд- ження садового будинку на території ділянки № 270 власником ділянки не отримувалось;

та зазначена земельна ділянка згідно з генеральним планом м. Запоріжжя, затвердженим рішенням Запорізької міської ради № 4 від 15.09.2004р., знаходиться в санітарно-захисній зоні кладовища «Капустяного». В умовах міської та сільської забудови, що склалася, рішення щодо реконструкції і капітального ремонту житлових та громадських будинків, розміщення нових об'єктів у зонах, що примикають до закритих кладовищ, приймаються за погодженням з місцевими органами державного санітарного нагляду залежно від форм (рельєфу місцевості, гідрології, тощо) та ступеню інженерного обладнання території.

Згідно з частиною 1 статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно зі статтею 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Згідно зі статтею 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, зокрема, право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху .

Частиною 1 статті 100 Земельного кодексу України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до статті 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», розяснено, що встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Відповідно до розяснень, що містяться пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

При цьому відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК саме позивач має довести, що повноцінне використання своєї земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки; що задоволення потреб сервітуарія неможливо здійснити в інший спосіб; що відповідно до частини третьої статті 402 ЦК він не досяг з відповідачем домовленості про встановлення сервітуту та про його умови. За певних обставин для вирішення спірних питань може бути призначена відповідна експертиза.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просив суд встановити на його користь земельний сервітут на право проїзду на транспортному засобі по земельній ділянці, землекористувачем якої є відповідач, проте, позивач не конкретизував свої позовні вимоги, зокрема, не зазначив розмір та межі ділянки, на яку просить встановити земельний сервітут. Окрім того, позивачем не зазначено умови на яких просить суд встановити право користування чужою земельною ділянкою, зокрема, платне або безоплатне користування.

З усних пояснень відповідача та його адвоката з»ясовано, що ОСОБА_2 бажає встановлення безоплатного та безстрокового сервітуту на право проїзду на транспортному засобі через земельну ділянку відповідача.

З»ясовано, що судом першої інстанції у відповідності до частини 4 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України із занесенням до журналу судового засідання було розяснено сторонам право на заявлення клопотання у порядку, передбаченому статтею 143 ЦПК України, про призначення відповідної експертизи для визначення можливих варіантів встановлення земельного сервітуту, однак позивач вважав призначення експертизи недоцільним, а надані ним докази достатніми.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що земельна ділянка позивача межує з двома земельними ділянками, які мають вихід на вул. ОСОБА_5: з земельною ділянкою відповідача по вул. ОСОБА_5, 15-і спільна межа становить 4,84 метри, з іншою земельною ділянкою по вул. Сікорського, 15-с спільна межа становить 14,62 метри. Проте, позивач заявляє вимоги щодо встановлення сервітуту на проїзд саме по земельній ділянці відповідача.

Дослідивши за схемами земельних ділянок сторін цей відрізок спільної межи, колегія встановила, що у випадку встановлення проїзду в обраний позивачем спосіб його транспортний засіб не матиме заїзду на його земельну ділянку, оскільки протягом цього всього відрізку по межі знаходиться стіна збудованого позивачем будинку. Крім того, через ту частину ділянки відповідача, через яку просить встановити сервітут позивач, прокладено підземний газопровід, що може бути небезпечним.

Між тим, позивач просить саме в такий спосіб забезпечити собі проїзд до дороги по вул. ОСОБА_5, але в ході розгляду справи про експертизу не заявляв, хоча судом такі його права і її необхідність роз»яснювались, а тому позивач не довів доцільність, можливість та безпечність такого сервітуту, а також неможливість в інший спосіб встановити проїзд до дороги загального користування.

Крім того, статтею 99 ЗК України унормовано, що сервітут на право проїзду на транспортному засобі можливо встановлювати лише по наявному шляху, в той час як на тій частині земельної ділянки відповідача, через яку бажає проїздити позивач, відсутній будь-який наявний проїзд або прохід.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_8