П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: позивача і представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду від 30 жовтня 2017 року (головуючий суддя Горегляд О.І.), що ухвалене у м. Вараш о 13 год. 15 хв. 16 сек. у справі № 565/937/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3; про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання (повний текст складено 8 листопада 2017 року),

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року в суд звернулася ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку або іншого доходу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Мотивувала свої вимоги тим, що їхній спільний син навчається у вузі в м. Київ, з огляду на що потребує матеріальної допомоги. відповідач має можливість надавати таку допомогу, адже має постійне місце роботи, в зв'язку із чим отримує регулярний дохід. Крім сина, вона утримує двох малолітніх дітей від другого шлюбу.

Рішенням Кузнецовського міського суду від 30 жовтня 2017 року зазначений позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/5 частини заробітку або іншого доходу відповідача, щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року до 30 червня 2020 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави 512 гривень судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач покликався на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом при визначенні розміру аліментів вимог ст. 182 СК України щодо матеріального становища платника аліментів та сина, а також баланс інтересів сторін з огляду на утримання ним нової сім'ї. Вказував, що з травня по вересень 2017 року щомісячний дохід (стипендія) ОСОБА_3 складає 1 400 гривень. У разі зміни матеріального стану він матиме право звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів. Не володіючи спеціальними знаннями, без призначення судово-медичної експертизи, суд прийшов до хибного висновку щодо стану здоров'я сина та необхідності в його систематичному лікуванні.

Поза увагою суду залишилось те, що він (платник аліментів) перебуває у другому шлюбі, від якого має малолітню дитину, яка має вади здоров'я (короткозорість обох очей), у зв'язку з чим відвідує спеціалізовану групу і потребує постійного лікування та стороннього догляду. Його дружина через догляд за дитиною не має можливості працювати, а тому також перебуває на його утриманні.

Вважав, що судом порушено принцип змагальності сторін, адже звільнивши позивача від доказування стану здоров'я спільного сина, зазначив, що короткозорість обох очей дитини від другого шлюбу є тимчасовим розладом, який можна вилікувати за короткотривалий час. Він же періодично надає допомогу сину дружини, який навчається на другому курсі у вузі на денній формі навчання та не отримує стипендії.

Окрім того, суд прийшов до необґрунтованого висновку про неспроможність позивача самостійно надавати належну допомогу повнолітньому сину, враховуючи, що її дохід є нерегулярним і мінливим, становить 100-500 гривень та на її утриманні перебуває двоє малолітніх дітей. Також залишено без уваги, що у дітей позивача від іншого шлюбу є батько, який зобов'язаний їх утримувати.

Автор скарги посилався на хибну оцінку письмових доказів у справі, а саме договору оренди житлового приміщення від 02.03.2016 року, укладеного між ним та його матір'ю ОСОБА_4 Вважав, що судом не проведено розрахунків фактичних доходів ОСОБА_3 та його сім'ї. Після сплати аліментів в 1/5 частину його ж заробітку - 3 750 гривень, середньомісячний розмір якого становить 15 000 гривень, він не зможе забезпечити собі та своїй сім'ї збереження здоров'я, мінімального набору продуктів харчування, а також непродовольчих товарів та послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особи. Погоджується сплачувати на утримання повнолітнього сина аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів доходів, що складатиме близько 2 500 гривень щомісяця і значно перевищуватиме прожитковий мінімум для працездатних осіб, не поставивши на межу фактичного виживання його сім'ю.

З цих міркувань просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким визначити розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частини заробітку або іншого доходу відповідача, щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року до 30 червня 2020 року.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі, і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки ОСОБА_1 матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчання та в зв'язку з цим її потребує, не надає. А тому з урахуванням матеріальної можливості відповідача, того, що він має регулярний і стабільний дохід, стягнув з нього на користь сина аліменти у розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 30 травня 2017 року до припинення навчання - 30 червня 2020 року.

Матеріалами справи встановлено, і ці обставини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не заперечуються, що від шлюбних відносин вони мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4). Після припинення між ними подружніх відносин син залишився проживати з матір'ю, а його утримання до досягнення повноліття відповідач здійснював на підставі рішення суду у примусовому порядку.

Зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1, що видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області 24 вересня 2015 року, актовий запис №17 від 24.09.015 року, видно, що ОСОБА_3 змінив ім'я на ОСОБА_3 (а.с. 9).

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 є студентом 1 курсу групи ЕД-61 факультету електроенерготехніки та автоматики Національного технічного університету України "Київський політехнічний інститут ім. Ігоря Сікорського" денної форми навчання та навчається за державним замовленням і закінчує університет 30 червня 2020 року, що також стверджено довідкою вузу від 06.08.2016 року вих. № 2623-с (а.с.3).

Судом зроблено обґрунтований висновок про те, що у зв'язку з навчанням на денній формі, тимчасовим проживанням за місцем навчання у м.Київ та за станом свого здоров'я, син потребує матеріальної допомоги, тоді як відповідач участі у витратах на навчання не бере. Через це позивач звернулась до суду, вимагаючи стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини заробітку або іншого доходу на утримання повнолітньої дитини на час навчання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За довідкою Відокремленого підрозділу "Рівненська АЕС" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" №3853 від 27 вересня 2017 року ОСОБА_1 працює на підприємстві в НТЦ на посаді інструктора навчально-тренувального центру атомної електростанції ІІ категорії.

Сукупний заробіток відповідача за березень-серпень 2017 року склав 88 808, 67 гривень (з урахуванням утримань за виконавчими написами, податків і зборів), що свідчить про його можливість надавати допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання (а.с. 40). Тобто середньомісячний заробіток його становить 14 801, 45 гривень.

Тому суд першої інстанції, правильно застосувавши до спірних відносин норми ст. 199 СК України та повно і вірно встановивши обставини справи, зробив обґрунтований висновок про законний обов'язок батька надавати матеріальну допомогу синові, що продовжує навчання, і його можливість її надавати. Ці обставини відповідачем не оспорюються, але ним заперечується розмір аліментів.

Приходячи до висновку про залишення оскаржуваного рішення без змін, колегія суддів зважає на те, що при визначенні розміру матеріальної допомоги судом першої інстанції правильно враховано, що ОСОБА_1 має регулярний стабільний дохід, розмір його заробітної плати, стан здоров'я, який є задовільним, розмір стипендії сина, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Тому з урахуванням правил ст.ст. 200 і 182 СК України судом правильно визначено розмір аліментів у 1/5 частину усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення навчання.

Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість визначення судом розміру стягуваних аліментів у 1/5 частину всіх видів заробітку (доходу), то вони колегією суддів визнаються необґрунтованими, а тому на увагу не заслуговують.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалення оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390, 391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду від 30 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

А.М.Шеремет

Повний текст складено:

26.12.2017 р. о 15 год. 55 хв.