РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14.11.2017 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Школьніковій К.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за користування грошовими коштами,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних із загальної суми боргу 1793 411 (один мільйон сімсот девяносто три тисячі чотириста одинадцять гривень ) 32 коп., встановленого Підгаєцьким районним судом Тернопільської області, що становить на сьогодні 239 650, 60 грн. (двісті тридцять девять тисяч шістсот пятдесят гривень 60 копійок), згідно поданого рахунку.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 29.01.2015 року Підгаєцький районний суд Тернопільської області виніс заочне рішення за позовом ОСОБА_1 до відповідача-боржника, ОСОБА_2, яким позовні вимоги позивача задоволив. Зазначив про стягнення із ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_4 за договором позики від 16.03.2010 року в сумі 1793411 (один мільйон сімсот девяносто три тисячі чотириста одинадцять) грн. 32 коп. ( з якої 1395160 грн. 00 коп. сума основного боргу; 273374 грн. 94 коп. інфляційні витрати; 124876 грн. 38 коп. - 3 % річних) та понесені судові витрати в сумі 4536 (чотири тисячі пятсот тридцять шість) грн. 36 коп.

Ухвалою Підгаєцького районного суду Тернопільської області, заява відповідача про перегляд заочного рішення від 10 квітня 2015 року залишена без задоволення.

02 червня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року у справі № 605/732/14-ц (провадження № 6-20933св15), касаційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у допуску до провадження.

15 вересня 2016 року Підгаєцький районний суд Тернопільської області видав виконавчий лист по справі №605/732/14-ц, згідно з яким зазначено про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16.03.2010 року у сумі 1793411 (один мільйон сімсот девяносто три тисячі чотириста одинадцять) грн. 32 коп. ( з якої 1395160 грн. 00 коп. сума основного боргу; 273374 грн. 94 коп. інфляційні витрати; 124876 грн. 38 коп. - 3 % річних) та понесені судові витрати в сумі 4536 (чотири тисячі пятсот тридцять шість) грн. 36 коп.

Жодних коштів від боржника позивач не отримав. Оскільки рішення суду, що вступило в законну силу про стягнення боргу, залишається невиконаним, як наслідок ОСОБА_1 звернувся до виконавчої служби для примусового стягнення боргу, в додаток до чого, сплатив на рахунок ДВС аванс ний внесок стягувача в сумі 32 000 грн. 04.04.2017 р. головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №53695378) по вищевказаному виконавчому листу.

На основі вищевикладеного, позивач вважає, що має право на отримання інфляційних витрат за період користування відповідачем коштами з дня вступу в законну силу рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29.01.2015 року, тобто з 01.06.2016 року, до часу предявлення позову (14 квітня 2017 року), оскільки внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення національної валюти в Україні, що завдало шкоди ОСОБА_4

Виходячи з наданого суду розрахунку сума 3% річних із загальної суми боргу за вищевказаний період становить 46 874, 37 грн., а сума інфляційних витрат 192 776, 23 грн., всього 239 650, 60 грн.

Згідно договору позики, укладеного в нотаріальному порядку від 07.04.2017 року, поручитель, відповідач №2, взяв на себе зобовязання у відшкодуванні частини боргу в сумі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень).

Отже, заборгованість повинна була бути повернутою до кінця 2011 року. а станом на грудень 2011 р. при курсі $ 8.03, сума боргу 1 395, 160,00 грн. = 173 743, 46 дол. США, то на сьогодні ця сума дорівнює лише 51 672, 00 дол. США, тобто, сума боргу знецінена більш ніж втричі, а встановлені законом санкції додаткових компенсацій за рішенням суду в сумі 398 251, 32 грн. не покривають дійсних витрат. На основі вищевикладеного просить позов задоволити.

В судове засідання представник позивача не зявився, проте подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте подав на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи у звязку із хворобою. Жодних доказів на підтвердження неможливості неприбуття в судове засідання представник відповідача не надав.

Відповідач в судове засідання також не зявилася, проте подала на адресу суду пояснення, в яких зазначає, що дійсно, за укладеним договором поруки від 07 квітня 2017 року вона зобовязується перед ОСОБА_4 відповідати за виконання ОСОБА_2 зобовязання щодо повернення боргу в межах 20 000 грн., оскільки на той момент мова йшла про укладення мирової угоди. Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_3 несподівано захворіла і тривалий час буде проходити важкий курс лікування, просить суд розглядати справу без її участі

Згідно з ст.ст.224,226 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, та прийняти заочне рішення, яким позовні вимоги позивачів задоволити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 29.01.2015 року Підгаєцький районний суд Тернопільської області виніс заочне рішення за позовом ОСОБА_1 до відповідача-боржника, ОСОБА_2, яким позовні вимоги позивача задоволив. Зазначив про стягнення із ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_4 за договором позики від 16.03.2010 року в сумі 1793411 (один мільйон сімсот девяносто три тисячі чотириста одинадцять) грн. 32 коп. ( з якої 1395160 грн. 00 коп. сума основного боргу; 273374 грн. 94 коп. інфляційні витрати; 124876 грн. 38 коп. - 3 % річних) та понесені судові витрати в сумі 4536 (чотири тисячі пятсот тридцять шість) грн. 36 коп.

02 червня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області апеляційну скаргу ОСОБА_2С залишено без задоволення, заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2015 року - залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року у справі № 605/732/14-ц (провадження № 6-20933св15), касаційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилено, заочне рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29 січня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 02 червня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою колегії Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2016 року ОСОБА_2 повернуто заяву в частині перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року з підстави, передбаченої п. 2 ч.1 ст. 355 ЦПК України та відмовлено у допуску до провадження.

15 вересня 2016 року Підгаєцький районний суд Тернопільської області видав виконавчий лист по справі №605/732/14-ц, згідно з яким зазначено про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16.03.2010 року у сумі 1793411 (один мільйон сімсот девяносто три тисячі чотириста одинадцять) грн. 32 коп. ( з якої 1395160 грн. 00 коп. сума основного боргу; 273374 грн. 94 коп. інфляційні витрати; 124876 грн. 38 коп. - 3 % річних) та понесені судові витрати в сумі 4536 (чотири тисячі пятсот тридцять шість) грн. 36 коп.

04.04.2017 року головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_5 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (ВП №53695378) по вищевказаному виконавчому листу.

Згідно договору позики, укладеного в нотаріальному порядку від 07.04.2017 року, поручитель, відповідач №2, взяв на себе зобовязання у відшкодуванні частини боргу в сумі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень).

Згідно розрахунку сум інфляційних витрат та 3 % річних за період з 01.06.2016 року (день вступу в законну силу рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29.01.2015 року) по 14.04.2017 р. (дата предявлення позову) сума боргу 1 793 411, 32 грн.

Розрахунок 3% річних:

Кількість днів прострочення 318 календарних днів за перод з 01.06.2016 р. по 12.04.2017 р.

Сума 3% річних = сума боргу *3%/365*кількість днів прострочення:

1 793 411, 32*3%/365*318 = 46 874, 37 грн.

Розрахунок інфляційних витрат:

Сума інфляційних втрат = сума боргу*індекс інфляції за 2016 рік*індекс інф. За січень 2017 р. * інд.інд. за лютий 2017 р., *інд.інд. за березень2017р.=1 793 411,32*99,8*99,9*99,7*101,8,102,8,*101,8*100,9*101,1*101,0*101,8-1793 411,32 = 192 776, 23 грн.

Всього: 46874, 37 грн. +192 776, 23 грн. = 239 650, 60 грн.

Право на судовий захист передбачається ст.55 Конституції України. Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною 3ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відтак, згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року №6-2168ц с15(1) вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 ЦК України.

Так, у ч.5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входить до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Враховуючи, що заочним рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 29.01.2015 року вирішено стягнути з із ОСОБА_2 на Користь ОСОБА_4 за договором позики від 16.03.2010 року в сумі 1793411 (один мільйон сімсот девяносто три тисячі чотириста одинадцять) грн. 32 коп. ( з якої 1395160 грн. 00 коп. сума основного боргу; 273374 грн. 94 коп. інфляційні витрати; 124876 грн. 38 коп. - 3 % річних) та понесені судові витрати в сумі 4536 (чотири тисячі пятсот тридцять шість) грн. 36 коп. - і таке зобовязання зводиться до сплати грошей, а отже є грошовим зобовязанням, суд приходить до висновку щодо наявності між сторонами грошових зобовязань, які ОСОБА_2 належним чином не виконує, що дає підстави для стягнення на користь позивака інфляційних витрат за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобовязання, оскільки боржник зобовязаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Крім того, судом встановлено, що поручитель, відповідно до договору поруки від 07 квітня 2017 року взяв на себе зобовязання у відшкодуванні частини боргу ОСОБА_4 в сумі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень). Як вбачається із пояснень ОСОБА_3 жодних коштів вона не повернула позивачу.

Суд приходить до висновку, що за правилами ст. 360-7 ЦПК України вказаний правовий висновок підлягає застосуванню і до даного спору.

Позивач заявив позовну вимогу і просить стягнути проценти і 3 % річних від простроченої суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Відтак керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, суд проводить стягнення процентів і застосування ст. 625ЦПК України в межах заявлених позовних вимог.

Суд також приходить до висновку, що з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, в склад яких входять сплачений судовий збір, понесені судові витрати підтверджено квитанцією, яка знаходяться в матеріалах справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК України, ст.ст. 526, 625 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за користування грошовими коштами задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 інфляційні витрат в розмірі 192 776, 23 грн. та три проценти річних в розмірі 46 874, 37 грн. із загальної суми боргу 1793 411 (один мільйон сімсот девяносто три тисячі чотириста одинадцять гривень ) 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 2396.50 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ванівський Ю.М.