Справа №477/1972/17 26.12.2017 26.12.2017 26.12.2017
Справа №477/1972/17 Головуючий першої інстанції Козаченко Р.В.
Провадження №22-ц/784/2644/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

26 грудня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі: позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2017 року, ухваленого головуючим суддею Козаченком Р.В., в приміщенні того ж суду о 12:06 год., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дружини.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 26 жовтня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідач припинив надавати дитині та позивачу матеріальну допомогу, тому вони знаходяться на повному матеріальному забезпеченні батьків позивача, а також подав позов до Жовтневого районного суду Миколаївської області про розірвання шлюбу.

Дитина часто хворіє, потребує постійної уваги та догляду, у зв'язку із чим ОСОБА_2 не має можливості вийти на роботу та наказом №102/в від 14 липня 2017 року Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського їй надано з 23 липня 2017 року по 22 липня 2018 року відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною віком до 6-ти років.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 від його заробітку (доходу) щомісячно та до досягнення сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, шести років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач проти задоволення позову заперечував. Зазначав, що син ОСОБА_3 є здоровою дитиною, яка не має вад фізичного або психічного розвитку, а тому вимога про стягнення на користь позивача аліментів є безпідставною. Крім того зазначав, що на його утримані знаходяться батьки, які є особами похилого віку, а тому надавати матеріальну допомогу ще й дружині він не має можливості.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти (аліменти) на її утримання у розмірі 1/8 частини всіх його заробітків щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2017 року і до досягнення сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, шестирічного віку, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що відповідач ухиляється від обов'язку надавати утримання дружині, з якою проживає малолітня дитина, яка має вади фізичного розвитку, а тому є підстави для стягнення з нього цієї матеріальної допомоги на користь позивача до досягнення дитиною шести років у судовому порядку, в розмірі 1/8 від частини всіх його заробітків щомісячно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 3 ст.84 СК України передбачено, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Відповідно до ч.4 та ч.6 ст.84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, таке залишається і в разі розірвання шлюбу.

Отже, за змістом вказаної норм права, розмір утримання не пов'язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення права на утримання потрібна сукупність вказаних вище фактів, які має довести позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2012 року, але натепер разом не проживають.

Від шлюбу мають сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який згідно довідки від 03 серпня 2012 року №1752 проживає разом з матір'ю (а.с.4,5,7).

Відповідач проживає окремо від дитини та у добровільному порядку не приймає участі у матеріальному утримані останньої, тому судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2017 року з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 вересня 2017 року і до повноліття дитини (а.с.54).

Також встановлено, що відповідач є працездатною особою та інших осіб на своєму утриманні не має (протилежного не встановлено).

Відповідно до довідки №176 від 22 липня 2013 року форми №080-1/о ОСОБА_6 має хронічне захворювання - рецидивний бронхіт та за висновком Лікарсько - консультативної комісії за станом здоров'я дитина потребує у домашньому догляді (а.с.6).

Згідно наказу №102/в від 14 липня 2017 року Миколаївського національного університету імені В.О. Сухомлинського ОСОБА_2 надано з 23 липня 2017 року по 22 липня 2018 року відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною віком до 6-ти років (а.с.8).

За відомостями Державної податкової інспекції в Інгульському районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області за період з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року відсутня інформація про доходи позивача (а.с.9).

Отже, враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову та вірно встановив обов'язок ОСОБА_3 утримувати ОСОБА_2 до досягнення дитиною шести років, оскільки належними доказами підтверджено те, що неповнолітній ОСОБА_6, який проживає з матір'ю ОСОБА_2, часто і довго хворіє застудними та іншими захворюваннями, тобто має вади фізичного розвитку, у зв'язку з чим позивач здійснює за ним догляд.

Твердження відповідача про те, що позивач не довела, що дитина має вади фізичного розвитку, не заслуговують на увагу, оскільки наявність у дитини вад фізичного розвитку підтверджено відповідними медичними документами, що наявні у матеріалах справи.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що при вирішенні даної справи не враховано його матеріальний стан безпідставні, оскільки доказів, які спростовували б висновок суду першої інстанції, останній не надав.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до положень ЦПК України та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції по їх оцінці.

Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм процесуального або матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 23 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 27 грудня 2017 року