Справа № 522/6599/17
Провадження № 2/522/6900/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О.П. розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи Одеської міської ради, про визнання незаконними дії органу місцевого самоврядування щодо видачі дублікату свідоцтва про право власності та припинення права власності,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи Одеської міської ради, з позовними вимогами визнати незаконними дії відповідача щодо недотримання ним процедури встановленої п. 6.4. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 ( в редакції, що діяла на час видачі дубліката) під час оформлення дублікату свідоцтва про право власності на нежиле підвальне приміщення пл. 114,3 кв.м. по вул. Жуковського, 27 в м. Одесі від 10.01.2007 р., виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.12.2008 р.; визнати незаконними дії відповідача щодо передання ним до КП «ОМБТІ та РОН» для проведення реєстрації права власності за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради, незаконно оформленого дублікату свідоцтва про право власності від 10.01.2007 р., виданого відповідачем 10.12.2008 р. та припинити право власності територіальної громади м. Одеси на спірне підвальне приміщення на підставі спірного дублікату свідоцтва про право власності.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 24.06.2009 р. вона купила, за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, спірне підвальне приміщення. В подальшому, на підставі цього договору 06.07.2009 р. КП «ОМБТІ та РОН» зареєструвало право власності за позивачем, після чого 28.02.2014 р. Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції були внесенні дані про реєстрацію права власності за позивачем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Як стверджує позивачка, через шість років після покупки нею спірного підвального приміщення і володіння ним, відповідач предявив їй вимогу щодо її звільнення з цього приміщення, обґрунтовуючи це тим, що дане приміщення належить територіальній громаді м. Одеси, в особі Одеської міської ради, на підставі спірного дублікату свідоцтва про право власності виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.12.2008 року.

З інформаційної довідки від 19.08.2016 р. позивачу стало відомо про те, що спірне підвальне приміщення має одночасно дві реєстрації права власності за різними субєктами, за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради та ОСОБА_1 (позивач).

Позивач стверджує, що відповідач під час оформлення дублікату свідоцтва про право власності, на підставі якого було зареєстровано право власності, порушив п. 6.4. Тимчасового положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 р., яке регламентує порядок та спосіб оформлення дублікату свідоцтва про право власності органом місцевого самоврядування.

Крім цього, позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача тим, що той оформив спірний дублікат свідоцтва про право власності у невідповідності з рішенням, вказаного в резолютивній частині рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.10.2004 р. № 672, яке передбачає оформлення свідоцтва про право власності на все підвальне приміщення, а не його частину, та за належним субєктом права власності як Одеська міська рада, а не територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради, які є різними субєктами системи місцевого самоврядування, передбаченого ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Разом з позовною заявою, позивачка надала суду клопотання про термінове вжиття заходів забезпечення позовних вимог шляхом заборони відповідача та іншим особам висиляти її зі спірного підвального приміщення до вирішення цього спору по суті позовних вимог.

Позивачка стверджує, що невжиття заходів забезпечення позовних вимог призведе до того, що відповідач скористується наявністю подвійної реєстрації права власності на спірний обєкт в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 26.12.2008 року, і терміново здійснить дії щодо розпорядження цим майном, для того щоб спірний обєкт не повернувся у володіння позивача. Після цього, на думку позивача, неможливо буде витребувати майно з чужого незаконного володіння у добросовісного набувача, що зробить неможливим поновлення прав позивача, як власника спірного майна. В такому випадку існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позивач вважає, що необхідно терміново вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом заборони виселення її зі спірного підвального приміщення до прийняття судом рішення по суті позовних вимог, що буде гарантувати позивачу реальну можливість захисту її майнового права, оскільки існує ризик спричинення збитків позивачу незаконними діями відповідача.

Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання позивача про забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Разом з цим, згідно ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8). Статтею 22 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Таким чином, з огляду на обставини справи, забезпечення позовних вимог буде гарантувати позивачу, що за час розгляду її позову, що відповідач чи то інші особи, не вчинять дії які будуть направлені на позбавлення її права власності (користування) на спірне підвальне приміщення, що буде відповідати положенню ст. 6 міжнародної Конвенції захисту прав людини і основоположних прав (право на справедливий суд).

Таким чином, оскільки існує вірогідність відчуження майна, зазначеного в заяві про забезпечення позову, і це може утруднити або зробить неможливим виконання рішення суду, суд вважає, що заходи забезпечення позову є співмірними з заявленими вимогами та підлягають задоволенню шляхом заборони відповідача та іншим особам здійснювати дії щодо виселення позивача зі спірного підвального приміщення до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.151, п. 1 ч.1 ст.152, ст.153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи Одеської міської ради, про вжиття заходів забезпечення позовних вимог - задовольнити.

Заборонити Виконавчому комітету Одеської міської ради та іншим особам здійснювати дії щодо виселення ОСОБА_1 з підвального приміщення пл. 114,3 кв.м. житлового будинку № 27 по вул. Жуковського в м. Одесі.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

12.04.2017