АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 638/7125/16-ц Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 22-ц/790/4461/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» ОСОБА_4 - в особі представника ОСОБА_5 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» в особі Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому після уточнення просила визнати недійсним іпотечний договір б/н від 11 травня 2007 року, укладений між нею та ВАТ «ВіЕйБі Банк» та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1137.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що 11 травня 2007 року між її чоловіком ОСОБА_8 та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено кредитний договір № 179, відповідно до умов якого ОСОБА_8 було надано кредит у розмірі 44 000 дол. США.

Крім того, в цей же день, 11 травня 2007 року, для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між нею та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено іпотечний договір б/н, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1137, за умовами якого в іпотеку було передано належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру № 51, загальною площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Білогорська, 1-Б.

Зазначала, що вказаний договір іпотеки було укладено з порушенням вимог законодавства України, оскільки при його укладенні необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування, тому він має бути визнаний недійсним.

Посилалась на те, що від шлюбу з ОСОБА_8 вона має доньку ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, яка зареєстрована та постійно проживає разом з нею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1.

Поряд з зазначеною адресою мешкання, її донька ходить до школи та обслуговується в дитячій поліклініці.

Згідно довідки з Харківської міської дитячої поліклініки № 14, ОСОБА_9, з народження знаходиться на обліку у поліклініці.

Вказує, що раніше вона із сім`єю проживали у квартирі № 406 за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 13, яку було продано для того, щоб здійснити перший внесок за теперішню квартиру. Пізніше, після купівлі квартири за адресою: АДРЕСА_1, позивачка , її чоловік та донька зареєструвалась в ній, та постійно проживають.

Вважає, що договір купівлі-продажу квартири, кредитний договір та договір іпотеки укладалися одночасно в один день, тому вона, її чоловік та донька, не могли бути зареєстровані в ньому в той же день з обєктивних причин, також банку було відомо, що кредит оформлюється саме з метою купівлі квартири для поліпшення житлових умов сімї позивачки і що квартира, у якій проживала її сімя до цього, вже була продана, іншого житла позивачка та її сімя не мали.

Вказувала, що її донька ОСОБА_9Є мала право на користування квартирою, що передавалася в іпотеку, у звязку із чим при укладенні спірного договору іпотеки необхідно було отримати дозвіл органу опіки та піклування.

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк», посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, просило відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позову.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено та визнано недійсним іпотечний договір б/н від 11 травня 2007 року, укладений між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1137.

Вказане рішення оскаржено представником ПАТ «ВіЕйБі Банк», який посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не повне з»ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те що згідно копії паспорту ОСОБА_6 першим місце її проживання було зареєстровано за адресою: Дніпропетровська область, с. В»язівок, вул. Пушкіна, 10, де вона проживала разом із своєю малолітньою дитиною ОСОБА_9

Згідно довідки ТОВ «Служби житлово-комунального господарства» від 07 травня 2007 року, тобто на час придбання іпотечного майна, за адресою: м. Харків, вул. Ахсарова, 13, була зареєстрована одна особа ОСОБА_8

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_6 не повідомляла ПАТ «ВіЕйБі Банк» про свою малолітню дитину, зареєструвавши її без дозволу опіки та піклування та порушивши своїми діями п. 3.1.5 договору іпотеки від 11.05.2007 року.

Перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням нового рішення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Між тим оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні спірного договору іпотеки відповідачем було порушено права малолітньої дитини.

Колегія суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується поясненнями сторін, 11 травня 2007 року між ОСОБА_8, та ВАТ «Ві Ей ОСОБА_10» було укладено кредитний договір № 17, відповідно до якого ОСОБА_8 було надано кредит у розмірі 44 000 дол. США .

Також, 11 травня 2007 року для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, між позивачкою та ВАТ «ВіЕйБіБанк» було укладено іпотечний договір б/н, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за № 1137, згідно якого в іпотеку було передано однокімнатну квартиру № 51, загальною площею 56,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Білогорська, 1-Б, та належить позивачці на праві приватної власності.

Від шлюбу з ОСОБА_8 вона має доньку ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9, яка зареєстрована та постійно проживає разом з нею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1.

У зв`язку із внесенням змін в установчі документи ВАТ «ВіЕйБі Банк», його правонаступником стало ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3».

На час подання позову відповідач ПАТ «ВіЕйБіБанк» знаходився в процесі ліквідації, та згідно наданих до суду документів, ліквідатором ПАТ «Ві Ей ОСОБА_10» призначено Виконавчу дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на строк до 19.03.2018 року.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що підстави припинення іпотеки є визнання іпотечного договору недійсним. На підставі ст. 216 ч. 1 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до п. 3.1.5. договору іпотеки б/н від 11 травня 2007 року іпотекодавець засвідчує, що будь-які малолітні та/або неповнолітні, та/або непрацездатні особи, не мають права користуватись квартирою/житловим будинком.

Іпотекодавець свідчить, що малолітні/неповнолітні діти на момент укладення цього договору забезпечені житлом, яке відповідає всім нормам, які передбачені чинним законодавством України, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання, яка видана ТОВ «Служба житлово-комунального господарства» від 03.05.2007 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_9, її матірю зазначена ОСОБА_6, яка в порядку вимог ч. 1 ст. 39 ЦПК України є її законним представником.

Згідно ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України).

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи і укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій.

Передбачене ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки б/н від 11 травня 2007 року, оскільки на час укладення вищевказаного договору іпотеки дитина у будинку не була зареєстрована та не проживала.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України № 6-3005цс15 від 10 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2017 рокуухвалено з порушенням норм матеріального права та при неповному зясуванні обставин справи, що відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2017 року скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» в особі Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: