Справа № 461/5094/16-ц
Провадження № 2/461/241/17
УХВАЛА

30.03.2017 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі: головуючого-судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5, що діє як законний представник ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вимоги якого під час розгляду справи неодноразово уточнювала та остаточно просила: зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та скасувати запис про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_7; визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 01.02.2016 року та зареєстровано в реєстрі за №271 та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_8.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що подано позов із декількома вимогами, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Визначаючи юрисдикцію за звязком вимог, вбачається, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 01.02.2016 року та зареєстровано в реєстрі за №271 та витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_8, - предявлені як основні позовні вимоги, які є первинними і захищають порушене право безпосередньо. Предявлена вимога щодо скасування запису про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_7, - є додатковою вимогою, яка є похідною від основної, і усуває наслідки порушення. Відповідно, додаткові вимоги належать до юрисдикції того суду, який розглядає основну вимогу. Себто, зазначені вимоги повинні розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Разом із тим, вбачається, що предявлена вимога щодо зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_6, - не є додатковою чи похідною від решти заявлених вимог, адже, згідно доводів позивача, вказане оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав прийняте на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 14.02.2015 р. по справі №461/7079/13, а не оскаржуваного правочину. З огляду на відсутність однорідності та нерозривного звязку між зазначеними вимогами, вказана вимога підлягає до розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), ГПК України (статті 1, 12), КПК України або КУпАП віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення (п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

За змістом ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності (п. 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ»). Відповідно до частини другої статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача (п. 4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 №2). Тлумачення поняття «субєкт владних повноважень» надано у п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС, де зазначено, що субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Як про те визначено п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Як про те розяснено у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень. Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій. Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань (п. 3). Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації. Спори, які виникають у цих відносинах, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року №8, державна реєстрація є одним із способів впливу держави на формування та розвиток публічно-правових відносин.

Отже, оскільки відповідач державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради був наділений повноваженнями щодо проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, тобто делегованими повноваженнями на здійснення владних управлінських функцій, даний спір у зазначеній частині вимог належить до юрисдикції адміністративних судів та підсудний адміністративному суду.

Згідно зі ст. 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства (також п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»). Аналогічно, відповідно до ч. 3 ст. 21 КАС України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі №6-1323цс15 та постанові від 6 квітня 2016 року у справі №6-77цс16.

Правовий аналіз положень ЦПК України дозволяє дійти висновку про те, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв'язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим самим позовом. Провадження може бути закрите лише після його відкриття.

Як вбачається із ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 205, 209, 218 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в частині зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 закрити у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розяснити позивачу, що він вправі звернутися до суду з даною позовною вимогою в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом п′яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Лялюк Є.Д.