Справа № 484/3714/17
Провадження № 2/484/1911/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року

року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Мельничук О.В.

при секретарі - Голубковій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача боргу у сумі 200000 грн. та судових витрат.

Підставою для позову стало те, що 15.02.2017 року відповідач позичив у позивача грошові кошти в сумі 200000 грн., які зобовязався повернути до 01.09.2017 року. На підтвердження договору позики відповідач написав відповідну розписку. На усну вимогу позивача щодо повернення боргу відповідач відмовляється від повернення боргу.

В судове засідання позивач не зявився, а надав заяву в якій позов підтримав повністю та просив його задовольнити, а також надав оригінал боргової розписки.

В судове засідання відповідач не зявився, але надав заяву в якій позов визнав та проти його задоволення не заперечував, а справу просив розглядати в його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Ст. 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи з цього, суд знаходить що в судовому засіданні доведено те, що 15.02.2017 року ОСОБА_2 взяв борг у ОСОБА_1 200000 грн., які зобовязався повернути до 01.09.2017 року. Вказані зобовязання свідчать про укладення сторонами договору займу, який було оформлено за домовленістю сторін, в простій письмовій формі, шляхом видачі відповідачем розписки. Форма обрана сторонами для укладення даного договору, відповідає вимогам ст.ст. 207, 208, 1047 ЦК України і є належним підтвердженням наявності відповідних договірних відносин між сторонами та передачі грошей.

Згідно з загальними умовами виконання зобовязань, встановлених нормами ст. 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовими нормами ст. 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, або речі, визначеними родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між тим, в порушення наведених норм відповідач взяті на себе зобовязання не виконав належним чином, оскільки суму займу не повернув позивачу в зазначений в договорі строк.

За таких обставин, грошові кошти, отримані відповідачем в наслідок виконання зобовязань позивачем, за договором займу, в звязку із сплином строку їх повернення безпідставно утримуються ОСОБА_2 і відповідно до положень ст. 1212 ч.3 п.3 ЦК України, підлягають поверненню позивачу, а тому на користь останнього з відповідача необхідно стягнути 200000 грн. боргу, задовольнивши позовні вимоги повністю.

На підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214, 215, 294-296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200000 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики від 15.02.2017 року та 2000 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 202000 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: підпис.

Згідно з оригіналом. Суддя: