Справа № 496/2774/16-ц
Провадження № 2/496/170/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Дранікова С.М.

при секретарі - Камочкіної А.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07.03.2015 року, актовий запис 369 та стягнути з відповідача аліменти на її користь для утримання їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 08.08.2033 року, починаючи з дня подачі позовної заяви.

У судовому засідання позивачка наполягла на позовних вимогах та просила задовольнити їх в повному обсязі. Причиною розірвання шлюбу є ті обставини, що сторони переконалися, що в них різні характери та погляди на сімейне життя, у звязку з чим вони окремо мешкають вже більше року. Подальше збереження шлюбу не можливе.

Представник позивачки ОСОБА_4 в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог викладених в позовній заяві в повному обсязі.

Відповідач судовому засіданні не заперечував проти позовних вимог, при цьому пояснив, що приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини. Не заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки подальше сумісне сімейне життя між ними не можливе, вони втратили до одного почуття любові та поваги. Також він додав, що з часу не проживання з позивачкою він перерахував на її рахунок близько 55 000 гривень для утримання дитини і це лише ті кошти, які він може документально підтвердити, окрім цього ним здійснювались придбання та інші витрати для дитини, проте він не може їх документально підтвердити. Мета всіх перерахувань та придбань була виключно для дитини, щоб його син ні в чому не мав потреби та був забезпечений всім необхідним. Після того, як позивачкою було заблоковано картку на яку він перераховував кошти він здійснював покупки для дитини та замовляв доставку до безпосереднього місця її проживання. Він всебічно згоден на виплату коштів, проте в нього є сумнів, що перераховані ним кошти будуть позивачкою використані не на сина, а на власні потреби. Він виявив повну готовність в прийнятті участі у вихованні дитини та забезпеченні її матеріального та духовного розвитку.

Представник відповідача у судовому засіданні надав до суду заперечення в яких вказав, що позовна заява складена в супереч вимог ст. ст. 119 та 120 ЦПК України. Позивачем грубо порушені норми ст. 60 ЦПК України. Окрім цього він відзначив, що тверда грошова сума аліментів в розмірі 1000 грн. предявлена до стягнення в позовній заяві нічим не обґрунтована та вільно визначена позивачкою. При цьому він додав, що з боку відповідача всіляко вбачається мета утримання сина і що в супереч обставинам, викладеним в позовній заяві він приймає активну участь в матеріальному забезпеченні дитини. При цьому це добровільне бажання батька допомагати своєму синові виникло до подання позивачкою заяви до суду, що свідчить про добросовісне виконання батьком свого обовязку в утриманні його сина.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача їх представників та дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 07.03.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД №261087, яке повторно видане 27.07.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 369.

Під час шлюбних відносин у сторін народився син: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД №445348, що видане 17.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 8012, та не заперечується сторонами.

Довідкою № 980 від 20.03.2017 року, яка видана виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області, надано інформацію, що позивачка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Разом з нею проживає та зареєстрований її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З пояснень сторін зясовано, що позивачка перший раз у шлюбі, є фізичною особою-підприємцем, в середньому отримує дохід в розмірі 15 000 грн. на місяць, відповідач, другий раз у шлюбі, зі слів працює моряком, в середньому отримує місячний дохід в розмірі 20 000 грн.

В судовому засіданні встановлено, що сторони не проживають разом з березня 2016 року, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки сторонами визнано той факт, що подальші відносини між ними в рамках шлюбу не можливі. Шлюб розпався остаточно, існує лише формально. Сторони не здатні підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Шлюб розривається незалежно від наявності між подружжям майнового спору. Оскільки ніким з подружжя не проявлено намір збереження шлюбу та спроб примирення, достатніх для формування нормальної атмосфери шлюбних відносин, сторони окремо мешкають достатньо довгий проміжок часу, щоб вважати, що примирення між ними не можливе, а тому суд вважає за доцільне не застосовувати строк для можливості примирення між сторонами, передбачений ст. 111 СК України.

В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

У відповідності зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

В статті 181 Сімейного кодексу України визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Зокрема, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За ч. 1 ст. 184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Зважаючи на вимоги ст. 77 ч.2 СК України - за рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

При визначені розміру аліментів, що мають бути стягнуті з відповідача на користь позивачки для утримання дитини, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, як це встановлено ст.182 СК України, та приходить до висновку про задоволення позовних вимог стосовно стягнення аліментів в повному обсязі, та вважає за можливе визначити розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 1000 грн., виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дитини, можливостей відповідача, щомісячно.

Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року позивачі за позовами про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору.

У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Ст. 367 ч.1 п.1 передбачає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 110, 112, 180, 181, 182,184 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити в повному обсязі.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 7 березня 2015 року Відділом Державної реєстрації актів цивільного стану у Маліновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №369 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, не працюючого, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 9 серпня 2016 року та до повноліття ОСОБА_3, тобто до 8 серпня 2033 року; за період з 9 серпня 2016 року та по день винесення рішення аліменти стягнути з урахуванням сум раніше сплачених та підтверджених документально.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовій збір в сумі 551, 20 гривень.

Рішення підлягає негайному виконанню у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня проголошення або отримання його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_5