Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 334/4774/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
Провадження № 22-ц/778/1712/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення в солідарному порядку як з позичальника і поручителя заборгованості за кредитним договором № 0 від 13.07.2007р., яка утворилась станом на 19.05.2014р. в розмірі 82 350,11дол. США, що за курсом НБУ станом на цю дату еквівалентно 968 041,54 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено у повному обсягу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В судове засідання апеляційного суду 13 квітня 2017р. сторони не з»явились.

Банк був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотнє поштове повідом- лення про отримання судової повістки 27.03.2017р., але свого представника до апеляційного суду не направив, будь-яких заяв про поважність причин своєї неявки або клопотань про відкладення справи не спрямував.

ОСОБА_3 направлену їй за зазначеною нею самою в інших процесуальних документах та в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_2 адресою судову повістку не отримала, яка повернулась із зазначенням про закінчення терміну зберігання.

ОСОБА_2 судову повістку про виклик в судове засідання на 13 квітня 2017р. отримав 25.03.2017р., про що мається зворотне поштове повідомлення.

Але відповідачам ОСОБА_3 і ОСОБА_2 при отриманні ними 28.03.2017р. в апе-

ляційному суді за поданими заявами копії ухвали апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження було одночасно вручено секретарем судові повістки про виклик у судове засідання на 13 квітня 2017р., про що у копіях судових повісток, долучених до матеріалів справи, маються їх особисті підписи ( Т. 2 а.с. 79-80).

Отже, сторони були належним чином повідомлені про час, день та місце розгляду справи, але не скористались своїм правом на особисту участь у судовому засіданні, заяв про відкладення справи або про поважні причини відсутності не надали, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний розгляд відбувся у їх відсутності.

Вивчивши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи в їх межах, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 липня 2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яким в подальшому було змінено найменування на Публічне акціонерне товариства «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту на придбання нерухомого майна ( Т. 1 а.с. 6-10).

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 кредит в розмірі

85 000,00 доларів США, а ОСОБА_3 зобовязалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 12 липня 2028 року згідно з графіком погашення кредиту із сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставкою у розмірі 12,5% річних ( Т. 1 а.с. 11-15).

Протягом дії кредитного договору між Банком та ОСОБА_3 неодноразово укладались додаткові угоди, які змінювали порядок погашення кредиту ( Т. 1 а.с. 16-34).

Останньою додатковою угодою № 2 від 06 серпня 2010р. до кредитного договору було остаточно змінено схему погашення кредиту, що не вплинуло на обсяг відповідальності та на строки повернення кредиту ( Т. 1 а.с. 33-35).

Згідно з п. 2.1 цієї додаткової угоди з дати її підписання позичальник зобов»язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячного здійснення ануїтетних платежів у розмірі 926 дол. США 06 числа кожного календарного місяця строку кредитування (Т. 1 а.с. 33).

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0/П від 13 липня 2007 року, згідно з яким поручитель зобов»язався відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов»язаннями кредитного договору (Т. 1 а.с. 35-36).

До договору поруки були укладені додаткові угоди із змінами у відповідності до додаткових угод до кредитного договору, а остаточною додатковою угодою № 2 від 06 серпня 2010р. до договору поруки поручитель надав згоду на зміну схеми погашення кредиту, яка визначена у п. 2.1 додаткової угоди № 2 до кредитного договору ( Т. 1 а.с. 38).

Взяті на себе зобов'язання по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом в обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_3 належним чином не виконувала, тому Банком у відповідності до вимог п. 4.1 кредитного договору їй нараховувалась пеня.

Внаслідок неналежного виконання зобов»язань позичальником станом на квітень 2014р. у неї утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту у сумі 2 053,93 дол. США, за процентами в сумі 5 238,66 дол. США ( Т. 1 а.с. 48).

Відповідно до п. 6.1 кредитного договору ОСОБА_4 може визнати термін погашення кредиту таким, що настав та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит, змінивши термін повернення кредиту в сторону зменшення, у разі порушення позичальником умов цього договору, що передбачено п. 3.1.2 ( Т. 1 а.с. 7-8).

Банком 18.04.2014р. кожному відповідачу спрямовувалась письмова вимога про погашення простроченої заборгованості, яка не була виконана ними ( Т. 1 а.с. 48-51). У цій вимозі ОСОБА_4, зокрема, попереджав позичальника і поручителя, що у випадку непогашення простроченої заборгованості, ОСОБА_4 визнає термін погашення всього кредиту таким, що настав, та буде вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту.

Тому ОСОБА_4 у відповідності до вимог п.п. 3.1.2, 6.1 кредитного договору прийняв рішення про дострокове повернення кредиту, визначивши розмір заборгованості станом на 19.05.2014р. в загальній сумі 82 350,11 дол. США, що за курсом НБУ ( 11,75 дол. США 1 грн.) еквівалентно 968 041,54 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 75 740,79 доларів США, що еквівалентно 890 347,68 грн.; заборгованість за процентами - 6 048,85 доларів США, що еквівалентно 71 105,41 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 161,08 доларів США, що еквівалентно 1893,52 грн.; пеня за прострочення сплати процентів - 399,39 доларів США, що еквівалентно 4694,93 грн., яку в позові просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що позивачем доведено порушення умов кредитного договору позичальником, наявність у банку права на дострокове повернення кредиту та доведеність розміру заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 наголошує на неповному з»ясуванні судом всіх обставин справи, зокрема: не перевірено, чим підтверджується отримання кредиту ОСОБА_3 у розмірі 85 000 дол. США; не витребувано від Банку оригінали договорів, невірно визначено розмір заборгованості. Все це, на думку апелянта, свідчить про недоведеність позову банку, що є підставою для відмови в його задоволенні.

Вказані ствердження апелянта колегія вважає неспроможними з огляду на таке.

Так, в пункті 1.4 кредитного договору сторони узгодили, що банк надає ОСОБА_3 кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 6200, відкритий у АКІБ «УкрСиббанк» ( Т. 1 а.с. 7).

Отримання кредиту ОСОБА_3 підтверджується заявою на видачу готівки 69 від 13.07.2007р., згідно з якою остання як отримувач з поточного рахунку № 6200 отримала, пред»явивши паспорт серії СВ № 222978, кредитні кошти у сумі вісімдесят п»ять тисяч доларів США, еквівалентом яких є 429 250 грн., які були спрямовані на цей рахунок АКІБ «УкрСибанк» ( Т. 1 а.с. 145). Про отримання вказаних коштів у заяві про видачу готівки мається особистий підпис ОСОБА_3

Той факт, що ОСОБА_3 погашала кредит, підтверджується наданим банком табличним розрахунком, згідно з якими на погашення кредиту вносились відповідні платежі до 2014 року, а заборгованість поступово зменшувалась.

Крім того, ОСОБА_3 визнавала отримання кредиту, підписуючи неодноразово додаткові угоди до кредитного договору із зміненими графіками платежів.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, посилаючись на те, що не доведено факту отримання кредиту, в той же час вказує, що після 8 років сплати кредиту заборгованість залишилась майже в розмірі 85 000 дол. США, тобто одночасно оспорює розмір заборгованості, зокрема, неправильне нарахування пені. Вказане свідчить на користь тому, що кредит був отриманий, а платежі відбувались протягом 8 років.

Також ОСОБА_2 підписував додаткові угоди до договору поруки, визнаючи свої

зобов»язання поручителя за кредитним договором.

З приводу того, що матеріали справи не містять оригіналів договорів, а відтак є недоведеними обставини існування договірних відносин, колегія вважає наступне.

Згідно ст.ст. 57-59, 64 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що надані позивачем ксерокопії кредитного договору, договору поруки та додаткових угод до них обґрунтовано прийняті до уваги судом як такі, що відповідають вимогами вищенаведених норм процесуального права.

Так, за положеннями ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування або витяги з них, які подаються, як правило, в оригіналі. Законом допускається подання копій письмових доказів. При цьому копією є документ, що містить інформацію, ідентичну до інформації на документі, виданому та оформленому у відповідності до вимог законодавства України і з яким законодавство повязує виникнення, зміну чи припинення прав та обовязків осіб, зазначеному в цьому документі (оригіналі). Копія повинна бути засвідчена нотаріально або особою, яка відповідно до законодавства має право засвідчувати копії документів.

Як вбачається з матеріалів справи, всі договори у справі, подані позивачем у ксерокопіях, які завірені представником АТ «УкрСиббанк» ОСОБА_5 та скріплені мокрою печаткою Банку.

Згідно доданої до позовної заяви довіреності № 33-21/41175 від 20.12.2013р., ПАТ «УкрСиббанк» в особі Директора з питань простроченої заборгованості та розвитку продуктів споживчого кредитування АТ «УкрСиббанк» Гийома де Трогоф уповноважив провідного юрисконсульта відділу нормативного забезпечення стягнення боргів ОСОБА_5 представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» в усіх місцевих судах з усіма правами, що надані законодавством позивачу, зокрема за п. 1.1 підписувати та подавати позовні заяви, за п. 1.5 завіряти власним підписом копії документів, що подаються до судів у зв»язку з виконанням повноважень за п. 1.1 ( Т. 1 а.с. 52).

Вказана довіреність представника ОСОБА_5 була чинною на час подання позовної заяви з додатками у вигляді вказаних договорів до Ленінського районного суду м. Запоріжжя, оскільки відомостей про визнання її недійсною або відкликання не мається.

Відповідач ОСОБА_2 ставить під сумнів повноваження особи, яка підписала довіреність, тобто Гийом де Трогоф.

Проте з доданого до позовної заяви Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців від 23.04.2014р. ( станом на час звернення до суду) вбачається, що Гийом де Трогоф з 05.09.2013р. є підписантом у зв»язку з обранням до органу управління ПАТ «УкрСиббанк» ( Т. 1 а.с. 59-60).

Відтак, довіреність № 33-21/41175 від 20.12.2013р. видана уповноваженою особою, а тому ОСОБА_4 мала повноваження на її підставі підписувати позовну заяву та завіряти долучені у справу копії документів.

Отже, завірені належним чином та уповноваженою на це особою копії договорів, які скріплено мокрою печаткою банку, відповідають положенням ст. 64 ЦПК України та є належними і допустимими письмовими доказами. Тому обґрунтовано враховані судом як такі, що підтверджують наявність договірних відносин між сторонами у справі.

Що стосується розміру заборгованості, то позивачем надані, а судом першої інстанції належним чином перевірені і правильно оцінені такі письмові докази як деталізовані розрахунки заборгованості, в яких відображені нараховані до сплати суми, сплачені кошти, нарахування відсотків, пені відповідно до умов кредитного договору.

Вказані розрахунки є документами, які містять відомості про обставини, які мають значення для справи, підтверджують вимоги позивача, що відповідає ст.ст. 57-59,64 ЦПК України ( Т. 1 а.с. 39-47).

Доводи апеляційної скарги щодо загальної незгоди з розміром заборгованості суперечать вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, які зобовязують відповідача на засадах змагальності доводити свої заперечення переконливими, належними та припустимими доказами. Жодного доказу на підтвердження своїх доводів відповідач не навів і не надав. Фактично апелянт вимагає від суду зробити бездоказові припущення на його користь, що прямо заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України, яка визначає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується неправильного розрахунку пені, який, на думку апелянта, є завищеним через коливання курсу долару, то колегія встановила таке.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов»язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або частини) та/або термінів сплати процентів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті ( Т. 1 а.с. 8).

Разом з тим, з розрахунку банку вбачається, що він нараховану у доларах США пеню перевів у гривневий еквівалент за курсом, який був встановлений НБУ на 19.05.2014р., тобто 11,75 грн. за 1 долар США, хоча пеня нараховувалась у різні періоди.

З довідкових таблиць щодо курсів іноземних валют вбачається, що у періоді нарахування пені з травня 2013р. по лютий 2014р. курс НБУ щодо долару США відносно гривні був незмінним та складав 7,99 грн. за 1 дол. США, а в подальшому він постійно змінювався. Так, станом на дати нарахування пені курс складав: на 08.02. 2014р. 8,7 грн. за 1 дол. США, на 09.03.2014р. 9,23 грн. за 1 дол. США, на 06.04.2014р. 11,22 грн. за 1 дол. США, на 14.04.2014р. 12.97 грн. за 1 дол. США, на 05.05.2014р. 11,4 грн. за 1 дол. США, на 19.05.2014р. 11,75 грн. за 1 дол. США. Тому розрахунки банку по пені не відповідають вимогам п. 4.1 кредитного договору.

Перерахувавши нараховані в доларах США суми пені за відповідним курсом НБУ, який діяв на дату її нарахування, колегія визначила правильну суму пені.

За період з 19.05.2013р. по 07.02.2014р. курс дорівнює 7,99 грн. за 1 долар США, сума боргу за пенею по кредиту, нарахована в доларах США, за цей період складає 68,29, тому її гривневий еквівалент дорівнює: 68,29 х 7,99 =545,64 грн. Нарахована пеня станом на 08.02.14р. становить 17,12 дол. США, курс 8,70, гривневий еквівалент: 17,12 х 8,70 = 148,94

грн.; нарахована пеня станом на 09.03.14р. становить 16,63 дол. США, курс 9,23, гривневий еквівалент: 16,63 х 9,23 = 153,49 грн.; нарахована пеня станом на 06.04.14р. становить 17,61 дол. США, курс 11,22, гривневий еквівалент: 17,61 х 11,22 = 197,58 грн.; нарахована пеня станом на 14.04.14р. становить 5,48 дол. США, курс 12,97, гривневий еквівалент: 5,48 х 12,97 = 71,08 грн.; нарахована пеня станом на 08.05.14р. становить 24,03 дол. США, курс 11,4, гривневий еквівалент: 24,03 х 11,4 = 273,94 грн.; нарахована пеня станом на 19.05.14р. становить 11,92 дол. США, курс 11,75, гривневий еквівалент: 11,92 х 11,75 = 140,06 грн.

Всього сума пені у гривнях за прострочення сплати кредиту станом на 19.05.2014р. становить: 545,64 + 148,94 + 153,49 + 197,58 + 71,08 + 273,94 + 140,06 = 1530,73 грн.

За період з 19.05.2013р. по 07.02.2014р. курс дорівнює 7,99 грн. за 1 долар США, сума боргу за пенею по відсотках, нарахована в доларах США, за цей період складає 223,11, тому її гривневий еквівалент дорівнює: 223,11 х 7,99 = 1782,65 грн. Нарахована пеня станом на 08.02.14р. становить 5,82 дол. США, курс 8,70, гривневий еквівалент: 5,82 х 8,70 = 50,63 грн.; нарахована пеня станом на 09.03.14р. становить 29,51 дол. США, курс 9,23, гривневий еквівалент: 29,51 х 9,23 = 272,38 грн.; нарахована пеня станом на 06.04.14р. становить 36,63 дол. США, курс 11,22, гривневий еквівалент: 36,63 х 11,22 = 410,99 грн.; нарахована пеня станом на 14.04.14р. становить 12,80 дол. США, курс 12,97, гривневий еквівалент: 12,80 х 12,97 = 166,02 грн.; нарахована пеня станом на 08.05.14р. становить 56,11 дол. США, курс 11,4, гривневий еквівалент: 56,11 х 11,4 = 639,65 грн.; нарахована пеня станом на 19.05.14р. становить 30,41 дол. США, курс 11,75, гривневий еквівалент: 30,41 х 11,75 = 375,32 грн.

Всього сума пені у гривнях за прострочення сплати відсотків станом на 19.05.2014р. становить: 1782,65 + 50,63 + 272,38 + 410,99 + 166,02 + 639,65 + 357,32 = 3679,64 грн.

Загальна заборгованість з пені, нарахована станом на 19.05.2014р. за кредитним договором складає: 1530,73 + 3679,64 = 5 210,37 грн., що несуттєво позначиться на загальному розмірі всієї суми заборгованості, але з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія зобов»язана була перевірити правильність нарахування пені. Тому рішення суду в частині пені слід змінити, зменшивши її розмір на 1378,08 грн.

Решта апеляційної скарги зводиться до стверджень про порушення судом норм процесуального права, які, на думку апелянта, призвели до постановлення незаконного рішення судом першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 посилається на неналежне повідомлення відповідачів про судові засідання, зокрема, на 16.02.2016р. та 25.02.2016р., у якому судом було постановлено рішення.

Проте, проаналізувавши матеріали справи, колегія з»ясувала, що відповідачі самі зазначали адреси, на які їм судом спрямовувались судові повістки.

Так, в неодноразово спрямованих до суду апеляційних скаргах на ухвалу про відкриття провадження у цій справі, ОСОБА_3 зазначала, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, а адресу місця мешкання ОСОБА_2 вказувала: м. Запоріжжя, вул. Рубана, б. 23, кв. 48. Саме на ці адреси і були направлені повістки про виклик у судові засідання на 16.02.2016р. та на 25.02.2016р., але останніми вони не були отримані, у зв»язку з чим повернулись без вручення до суду ( Т. 1 а.с. 237, 241-246, Т. 2 а.с. 1-4).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказав свою адресу місця мешкання, яка збігається з місцем реєстрації: АДРЕСА_2, де і отримав судову повістку до апеляційного суду. ОСОБА_3 за вказаною відповідачем адресою судову повістку не отримала.

Відповідно до ч. 3 статті 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов»язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати свої процесуальні обов»язки, до яких, зокрема, у відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належить обов»язок повідомляти суд про своє місце проживання або його зміну, про своє місцезнаходження під час розгляду справи судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі з часу відкриття провадження у справі намагаються всіляко сповістити суду свої інші адреси, у яких вони не отримують судові повістки, будучи обізнаними про наявність цієї справи на розгляді в суді.

За таких обставин, колегія не вбачає порушень норм процесуального права з боку суду, яким судові повістки відповідачам надсилаються у всі судові засіданні. Проте самі відповідачі не зацікавлені у швидкому розгляді справи, на що вказують їх дії: кожним з відповідачів протягом всього 2015 року по декілька разів подавались апеляційні скарги на одну і ту ж ухвалу про відкриття провадження у справі; подано заяву про перегляд заочного рішення, у тексті якого не мається вказівки про ухвалення його в заочному порядку; неодноразове невиконання вимог ухвал апеляційного суду про усунення недоліків; отримання тільки тих процесуальних документів з суду, у яких вони зацікавлені, зокрема, про відкриття апеляційного провадження задля зупинення виконання рішення; регулярне неотримання правильно спрямованих судових повісток; ненадання заяв про причини неявки, зокрема, на теперішній час до апеляційного суду в засідання на 13 квітня 2017р.).

З огляду на вказані обставини, колегія не вбачає порушень з боку суду норм процесуального закону, на які посилається апелянт в скарзі.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою лише щодо розрахунку пені, тому рішення суду у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні щодо зменшення розміру пені на 1378,08 грн., та відтак зменшення загальної суми заборгованості на вказану суму, а також щодо стягнення пені саме в гривні та щодо відшкодування судових витрат не солідарно, як зазначив суд в резолютивній частині, а у рівних частках. При цьому, вказані зміни не тягнуть за собою зменшення розміру стягнутого судом судового збору через несуттєвість суми пені, яка виключається із заборгованості.

Отже, загальна заборгованість за відрахуванням суми пені складатиме: 82 350,11 дол. США 564,75 дол. США = 81 785,36 дол. США, що є гривневим еквівалентом в сумі 81 785,36 х 11,75 = 960 977,98 грн., а окремо сума пені - 5210,37 грн.

Про вказані зміни колегією згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 314 ЦПК України ухвалюється відповідне рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 лютого 2016 року у цій справі змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» () за кредитним договором № 0 від 13 липня 2007 року суму основного боргу у розмірі 81 785 (вісімдесят одну тисячу сімсот вісімдесят п»ять) доларів США 36 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 19.05.2014 року становить 960 977 (дев»ятсот шістдесят тисяч дев»ятсот сімдесят сім) гривень 98 коп., та пеню в сумі 5 210 (п»ять тисяч двісті десять) гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в загальній сумі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні, по 1827 (одній тисячі вісімсот двадцять сім) гривень з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

ОСОБА_6