Номер провадження 2/754/2705/17
Справа №754/162/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 квітня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

при секретарі Шевчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, вимоги якого в процесі розгляду справи було уточнено, та просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3.), ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни до актового запису про народження дитини, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась спільна донька - ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про народження 02.12.2009 року зроблено запис №863 та видано свідоцтво серії НОМЕР_3.

Після народження доньки відповідач припинив фактичні шлюбні відносини з позивачем, не цікавиться долею їх спільної дитини. З моменту народження дитина проживає разом з матір'ю, перебуває на її повному утриманні. Відповідач не виявляє будь-якого бажання бачитися з донькою, приймати участь в її житті, зовсім не піклується про її стан здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, хоча ніхто жодним чином не перешкоджав йому виконувати свої батьківські обов'язки. Крім того, відповідач ухиляється від своїх зобов'язань щодо утримання дитини.

На підставі рішення суду Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 в розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач вказане рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини не сплачує.

Таким чином, відповідач ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини, її утримання тощо, а тому позивач вимушена була звернутись до суду з вищевказаним позовом.

В судове засідання позивач та представник позивача не з'явились, подавши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до якої підтримали пред'явлені позовні вимоги за викладених в позовній заяві обставин та просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. 14.03.2017 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити та позбавити його батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської в м. Києві РДА в судове засідання не з'явилась. До суду надійшла заява представника третьої особи про розгляд справи за її відсутності, відповідно до якої підтримала висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проти позову не заперечує.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності нез'явившихся осіб.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області народилась ОСОБА_3, актовий запис №863 від 02.12.2009 року, місце реєстрації - Дніпровський відділ РАЦС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області. Батьком дитини зазначений - ОСОБА_2 (а.с. 14).

18.11.2010 року на підставі рішення суду Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 в розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 23).

З копії довідки №08 від 22.07.2016 року, виданої ДНЗ (ясла-садок) №781 Деснянського району м. Києва, вбачається, що ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад старшу групу №8 з вересня 2014 року і по теперішній час. Батько дитини в дошкільний заклад не зявлявся жодного разу, не цікавився вихованням своєї доньки (а.с. 31).

Згідно з висновком Деснянської районної в м. Києві РДА №102/03/31-11591 від 22.12.2016 року, визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини проголошує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно приписів ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Виходячи зі змісту принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В положеннях ч.3, 4 ст. 155 СК України закріплено, що відмова батьків від дитини є невірозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Нормою ч. 2 ст. 157 СК України встановлено обов'язок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні та право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 встановлено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце,

коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 165 СК України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Абзацом 6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК постановлено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Приймаючи до уваги висновок Деснянської в м. Києві РДА про доцільність позбавлення батьківських прав, визнання позову відповідачем ОСОБА_2, а також встановлені судом обставини, що свідчать про невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання неповнолітньої доньки, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Стаття 166 СК України передбачає такі правові наслідки позбавлення батьківських прав:

1. Особа, позбавлена батьківських прав:

1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання;

2) перестає бути законним представником дитини;

3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми;

4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;

5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);

6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

В матеріалах справи наявна копія виконавчого листа, виданого 18.11.2010 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, відповідно до якого, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вказану обставину, суд не вбачає необхідності у вирішенні питання щодо стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 145 СК України спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви відповідача ОСОБА_2, відповідно до якої, останній підтверджує свою згоду на зміну прізвища та по батькові неповнолітньої доньки з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3». З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача щодо внесення змін до актового запису про народження дитини.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись приписами Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, положеннями ЗУ «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 157, 164-166 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10, 60, 88, 169, 174 ч.4, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за №863, що зроблений 02 грудня 2009 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, змінивши прізвище дитини з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3», по батькові з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд міста Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: