Апеляційний суд міста Києва
Справа № 753/1397/17-ц Головуючий у суді першої інстанції: Цимбал І.К.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної державної адміністрації у м. Києві про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі у вихованні дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

31.07.2017 позивач звернувся у суд з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі у вихованні дитини, посилаючись на те, що з грудня 2014 року сторони почали проживати окремо та з цього часу відповідач почала чинити перешкоди у спілкуванні з сином. Договір, запропонований позивачем щодо участі батька у вихованні дитини відповідачем був не прийнятий, а тому він звернувся до суду за захистом порушеного права.

11.10.2017 відповідач подала зустрічний позов про стягнення аліментів з позивача на сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку /доходу/, оскільки позивач протягом трьох років не приймає участі у вихованні та утриманні сина та не надає матеріальну допомогу на його утримання.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі у вихованні дитини задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4, не чинити перешкод ОСОБА_3, у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Встановлено ОСОБА_3, участь у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2: кожного вівторка, кожного четверга з 19 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. у присутності матері ОСОБА_4.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4, аліменти на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частина від усіх видів заробітку / доходу/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2017 та до повноліття дитини. Допущено негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць.

Частково не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу. Просив суд надати йому можливості вільного особистого спілкування з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, за слідуючим графіком:

1-й і 3-й тиждень місяця в п'ятницю увечері до 20:00 години забирати і у неділю увечері до 20:00 години віддавати;

2-й і 4-й тиждень місяця у вівторок увечері до 20:00 години забирати і в четвер увечері до 20:00 години віддавати;

у відпускний літній період - один місяць з правом виїзду в місто відпочинку та оздоровлення сина, чи два рази по 2-і неділі.

Спілкування з сином ОСОБА_6 визначити за місцем його проживання та інтересами сина ОСОБА_6.

Перші дві зустрічі з сином ОСОБА_6 провести в присутності матері ОСОБА_4 в період з 17:00 години до 19:00 години у середу та п'ятницю з часу забирання його з дитячого закладу.

В іншій частині рішення залишити без змін. При цьому зазначав, що рішення суду в частині визначення часів зустрічі батька з сином є незаконним та зачіпає інтереси, як батька так і сина.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого в цій частині рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи часткового позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначаючи участь у вихованні дитини батьком, встановлюючи ОСОБА_3, участь у спілкуванні з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2: кожного вівторка, кожного четверга з 19 год. 00 хв. до 20 год. 30 хв. у присутності матері ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з прав та інтересів дитини (5-ть років), те що батько з дитиною не спілкувався протягом 2-х років та висновку Служби у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначаючи участь у вихованні дитини батьком суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

1 червня 2012 року позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Судовим рішенням встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо. Син сторін залишився проживати разом з матір'ю ОСОБА_4, після чого остання стала чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною. На пропозицію позивача щодо визначення участі у вихованні дитини батьком відповідач не відреагувала. Тому, він звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення участі у вихованні дитини.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини . На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов'зані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

Згідно вимог ст. 15 вказаного Закону, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів .

Батьки, які поживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом буде визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини .

У разі, коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Дані положення законодавства повністю знайшли відображення і з Положеннями Конвенції ООН " Про права дитини" від 20 листопада 1989 року.

Згідно вимог ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

На підставі ст. 151 ч.ч.1,3 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих,які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Стаття 52 Конституції України вказує на те, що форми та методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, Декларації з прав дитини від 20.11.1959 року та Закону України «Про охорону дитинства».

За вимогами ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно висновку №101-10309/03 від 03.10.2017 Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування встановлено, що батьки дитини проживають окремо, батько з дитиною не спілкується протягом двох років. Рекомендовано зустрічі батька з дитиною у присутності матері , кожного вівторка з 19:00 години до 20:30 години; кожного четверга з 19:00 год до 20:30 год. /а.с. 52-33/, , з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

При цьому, відповідно до ст. 159 Сімейного Кодексу України позов про усунення перешкод у вихованні дитини є позовом про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин справи, що мають істотне значення.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи про визначення участі у вихованні дитини батьком, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду в частині визначення часів зустрічі батька з сином що зачіпає інтереси, як батька так і сина не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

При ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції врахував, що позивач має рівні права на участь у вихованні малолітньої дитини, його прагнення та бажання спілкуватися з дитиною, приймати участь у її житті, однак враховуючи складні обставини, які склалися між батьками дитини, її вік, тривалий час відсутності спілкування батька з дитиною та з урахуванням висновку Дарницької РДА щодо захисту та інтересів дитини правильно визначив часи зустрічі батька з дитиною.

Суд вірно вважав вказаний висновок повним та обгрунтованим, оскільки останній зроблений на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення, про що зазначено у висновку, що відповідає ч. 1 ст. 158 СК України.

Таким чином, всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга позивача не містить, в ході апеляційного розгляду позивач та його представник також не навели таких обставин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: