Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 316/26/17 Головуючий у 1-й інстанції: Вільямовська Н.О.
Провадження № 22-ц/778/3582/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову зазначила, що з 27.04.1994р. вона працювала на посаді ветеринарний санітар в Енергодарській лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи. З 1994р. працювала на посаді санітара ветеринарної медицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи ПрАТ «Меркурій-V» м. Енергодар, що було її постійним місцем роботи. 03.01.2017р. Кам'янсько-Дніпровською районною державною лікарнею ветеринарної медицини було видано Наказ № 1 «Про припинення трудового договору (контракту)» на підставі Наказу № 81 від 01.11.2016р. «Про скорочення посади» згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України звільнення у зв'язку з скороченням посади допускається, якщо неможливо перевести працівника на іншу роботу. Однак всупереч вимогам ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України відповідачем не були запропоновані їй наявні на підприємстві вакантні посади. Також не враховано її переважне право на залишення на роботі, передбачене ст. 42 КЗпП України; не отримано висновку профспілки з питання скорочення чисельності та штату у відповідності до ч. 2 ст. 49-4 КЗпП.

У зв'язку з зазначеним через незаконність звільнення позивач просила суд поновити її на посаді санітара ветеринарної медицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи ПрАТ «Меркурій-V» м. Енергодар та зобов'язати відповідача сплатити на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі - 2 325,05 грн., відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн..

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано звільнення ОСОБА_3 згідно з наказом № 1 від 03.01.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним. Поновлено ОСОБА_3 з 03.01.2017 року на посаді санітара ветеринарної медицини державної лабораторії ветеринарно-санітарної експертизи ПрАТ «Меркурій-V» м. Енергодар.

Стягнуто з Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 325,05 грн..

Стягнуто з Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди 300 грн..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини на користь державного бюджету судовий збір у розмірі 640,00 грн..

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Кам'янсько-Дніпровська районна державна лікарня ветеринарної медицини подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 в судові засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомлена, не з»явилась, надавши заяву про здійснення апеляційного розгляду справи у її відсутності. Тому відповідно до положень ч. 2 ст. 305 ЦПК ( від 18.03.2004р.) та ч. 2 ст. 372 ЦПК України ( від 03.10.2017р.) розгляд справи проведено у відсутності позивача.

Оскаржуване рішення суду було постановлено під час дії цивільно-процесуального кодексу у редакції від 18.03.2004р. Проте в ході апеляційного розгляду справи, 15.12.2017р. набув чинності ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017р., яким до цивільно-процесуального кодексу внесені зміни, тому в ході подальшого апеляційного розгляду слід перевіряти відповідність рішення суду вимогам ЦПК України в ред. від 18.03.2004р., а керуватись в ході апеляційного розгляду справи слід положеннями цивільно-процесуального кодексу у новій редакції.

Згідно із п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників апелянта, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що наказом № 40 від 27.04.1994р. ОСОБА_2 було прийнято на

роботу ветеринарним санітаром в Енергодарську лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи ( а.с. 5).

З 1994р. її постійним місцем роботи була державна лабораторія ветеринарно-санітарної експертизи ПрАТ «Меркурій-V» м. Енергодар ( Енергодарський міський ринок).

Наказом № 81 від 01 листопада 2016р. начальника районної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4 попереджено ОСОБА_2 про скорочення посади санітара ветеринарної медицини ( а.с. 7).

03.01.2017р. наказом № 1 від 03.01.2017р. ОСОБА_2 було звільнено з лабораторії на підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України за скороченням ( а.с. 6).

В позовній заяві ОСОБА_2, наголошуючи на порушеннях ч. 2 ст. 40, 42, 49-2, 49-2 КЗпП при її звільненні, просила поновити її на роботі.

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що під час звільнення позивача не було дотримано ч. 2 ст. 40, 43, 49-2, 252 КЗпП.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує на тому, що порушень вказаних судом норм трудового законодавства при звільненні позивача не було, тому суд безпідставно поновив ОСОБА_2 на роботі.

Колегія вважає ці доводи апеляційної скарги обґрунтованими, оскільки вони відповідають наявним матеріалам справи, в той час як висновки суду, навпаки, суперечать їм.

Так, суд не встановив порушень з боку роботодавця в тій частині, що відповідач не обгрунтував скорочення посади санітара ветеринарної медицини. Та позивач рішення суду в цій частині не оскаржила.

В наказі № 8 від 01.11.2016р., яким ОСОБА_2 попереджалась про скорочення її посади, зазначено, що така посада по нормам, визначеним Положенням про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку, зареєстрованого в Мінюсті 29.04.2002р. за № 404/6692, не передбачена.

З цього приводу апеляційним судом були досліджені визначені вказаним Положенням норми, а також звіт і пояснювальна до нього про роботу по державній лабораторії ветсанекспертизи (Енергдарвський ринок «Меркурій-V»)за 2016 рік, розрахунок чисельності по лабораторії ветсанекспертизи (Енегодарський ринок Меркурій- V), за якими вбачається, що за показниками роботи лабораторії на основі розрахункового сумарного часу, необхідного для виконання всього комплексу робіт за зміну, посада санітара не передбачена.

Отже, скорочення посади позивача не було пов»язано зі змінами в організації виробництва та праці у розумінні положень ст. 49-4 КЗпП, яка врегульовує чисельне скорочення працівників через реорганізацію, ліквідацію підприємства або зміни його форми власності, а було здійснено за нормативами, врегульованими згідно з Наказом Міністерства аграрної політики України від 15.04.2002р. № 16, у зв»язку з чим не потребувалось на таке скорочення висновку профспілкової організації.

Також суд вважав, що при звільненні позивача були порушені вимоги ст.ст. 43, 252 КЗпП.

Але за матеріалами справи вбачається, що 31.10.2016р. згідно з особистої заяви ОСОБА_2 до профспілкового комітету про свій вихід із профспілки, позивач була виключена з членів профспілкової організації установи. Тому згоди на її звільнення у зв»язку із скороченням її посади від профспілкової організації отримувати не було потреби. Відтак, порушень в цій частині не відбулось.

У відповідності до статті 42 КЗпП України при скороченні численності та штату

працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва та праці переважне право надається на залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Проте, як вже зазначалось вище, у лабораторії ветсанекспертизи (Енегодарський ринок Меркурій-V) не відбулось таких змін в організації виробництва та праці, а звільненню підлягав лише один працівник через непередбаченість його посади за нормативами, унормованими Положенням про державну лабораторію ветеринарно-санітарної експертизи на ринку.

Оскільки на Енегодарському ринку Меркурій-V була наявна лише одна посада ветеринарного санітара, то при її скороченні звільненню підлягала лише позивач, яка її обіймала. Тому вимоги ст. 42 КЗпП щодо переважного права на залишенні на роботі в такому разі не могли були застосовані щодо такого звільнення.

Відповідно до ч. 2 статті 40 КЗпП України звільнення працівника відповідно до положень ч. 1 цієї норми можливо лише у разі неможливості її переведення за його згодою на іншу посаду.

В такому разі слід дослідити, які були вільні посади на момент звільнення позивача.

З наданих штатних розкладів та довідок вбачається, що на час звільнення ОСОБА_2 в порядку скорочення її посади, станом на 01.01.2017р. посада санітара ветеринарної медицина на 0,5 ставки, яка відповідала освіті позивача, малась лише у Енергодарській дільниці ветеринарної медицини. Ця посада їй була запропонована, але остання відмовилась від залишення на роботі на цій посаді, хоча вона знаходилась у м. Енергодарі, де і скорочене робоче місце, та не потребувала переїзду в іншу місцевість.

Як пояснював в судовому засіданні начальник Кам»янсько-Дніпровської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_4, вказану посаду позивачу пропонував безпосередньо він в усній формі, та ОСОБА_2 також в усній формі відмовилась від цієї посади.

Вважав, що ним в такий спосіб було дотримано вимоги ч. 2 ст. 40 КЗпП, оскільки відібрання письмової заява від працівника в такому разі трудовим законодавством не передбачено.

Для доведення таких своїх пояснень, представники відповідача заявили клопотання про допит свідка ОСОБА_5, який був присутній при цій розмові, яке було задоволено апеляційним судом.

Стороні позивача у зв»язку з задоволення цього клопотання було спрямовано лист з роз»ясненням права з»явитись у судове засідання та прийняти участь у допиті свідка, але позивач направила заяву про проведення цього засідання без її участі.

Допитаний свідок ОСОБА_5 пояснив, що він є завгоспом ветеринарної дільниці, та в січні 2017р. перед звільненням ОСОБА_2 разом з начальником районної державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_6 приїхав на Енегодарський ринок Меркурій-V у справах, та після виконання завдання прийшов до лабораторії ветсанекспертизи, де знаходився ОСОБА_4, який проводив бесіду з позивачам. Він чув як ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_2 перейти на роботу санітаром ветеринарної медицини до Енергодарської дільниці ветеринарної медицини, яка знаходиться по вул. Лісовій, 6 в м. Енергодарі на півставки, але остання пояснила, що не хоче працювати з тваринами.

З наданих відповідачем доказів відслідковується, що інших посад, які могла би обійняти за своєю освітою ОСОБА_2, не малось, та остання не зазначає про вільні вакансії, які мались, але їй їх не запропонували.

Вільними на цей час були такі посади: лікар ветеринарної медицини, фельдшер ветеринарної медицини та 2 посади лаборанта, але жодну з них за своєю освітою ОСОБА_2 зайняти не могла.

Таким чином, відповідачем було підтверджено, що всі вимоги трудового законодавства були дотримані при звільненні ОСОБА_2, яка бажала працювати лише на Енергодарському міському ринку, на якому вільних посад з урахуванням її освіти не малось.

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія вважає, що суд безпідставно дійшов висновку про обґрунтованість позивних вимог ОСОБА_2, навівши суперечливі висновки, які не відповідають матеріалам справи та встановленим обставинам у справі. Тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржуване відповідачем рішення суду підлягає скасуванню із ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 червня 2017 рокуу цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до Кам'янсько-Дніпровської районної державної лікарні ветеринарної медицини відмовити в повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.