АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1164/17 Головуючий 1 інстанції - Сватіков А.В.
Справа № 4с/638/64/16 Доповідач - Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Гуцал Л.В.,

суддів - Пилипчук Н.П., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи - ОСОБА_1, Комінтернівський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця,

встановила:

10 березня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова зі скаргою в порядку ст.383 ЦПК України.

Заявник просив:

-визнати протиправнимирішення, дії та бездіяльність державного виконавця Комінтернівського відділу ДВС Харківського МУЮ Мельник Л.Є., щодо винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25 грудня 2015 року, ВП№42513437;

-визнати протиправною та скасувати Постанову Комінтернівського відділу ДВС Харківського МУЮ про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 42513437 від 25 грудня 2015 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2016 року скаргу задоволено - визнано неправомірними дії державного виконавця Комінтернівського відділу ДВС Харківського МУЮ Мельник Л.Є. щодо винесення Постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25 грудня 2015 року по виконавчому провадженню №42513437; скасовано Постанову Комінтернівського відділу ДВС Харківського МУЮ від 25 грудня 2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню №42513437.

Заінтересована особа, боржник у виконавчому провадженні, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що рішення суду, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, добровільно виконане нею ще у 2008 році; крім того, судом першої інстанції не було досліджено матеріали виконавчого провадження, саме провадження було відкрито через п'ять років після ухвалення рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, пояснення осіб які брали участь у справі, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи не знаходить підстав для задоволення скарги.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів для розшуку майна боржника на яке може бути звернуто стягнення та державний виконавець дійшов невірного висновку про його відсутність, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що оскаржувана Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві прийнята без дотримання вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Такий висновок суду першої інстанції є правильним і доводами апеляційної скарги не спростовується.

Так, згідно з п.9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст.6 Закону «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час ухвалення оскаржуваної постанови) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2008 року по справі №2-323/07 стягнуто з ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_4.) на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором зберігання автомобіля 1547 гривень, а також державний збір у сумі 51 гривню, витрати пов'язані з надання правової допомоги - 200 гривень, і витрати, пов'язані з опублікуванням оголошення 103,29 гривень, а всього - 1901,29 гривень.

ОСОБА_2 звернувся до Комінтернівського відділу ДВС Харківського МУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа від 24 лютого 2011 року по справі №2-а-323/07, виданого Дзержинським районним судом міста Харкова на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 02 квітня 2008 року по справі № 2-323 про стягнення на користь ОСОБА_2 з боржника ОСОБА_1 суми у розмірі 1901,29 гривень.

Постановою державного виконавця Комінтернівського відділу ДВС Харківського МУЮ від 14 жовтня 2013 року було відкрито виконавче провадження ВП № 42513437 по виконанню вказаного виконавчого листа.

Постановою державного виконавця Комінтернівського відділу ДВС Мельник Л.Є. ВП №42513437 від 25 грудня 2015 року виконавчий лист від 24 лютого 2011 року по справі № 2-а-323/07, виданий Дзержинським районним судом міста Харкова був повернутий стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Можливість повернення виконавчого документу стягувачу у разі відсутності майна тільки у випадку безрезультатності здійснених виконавцем заходів щодо розшуку такого майна, кореспондується із встановленим обов'язком виконавця вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»).

З тексту оскаржуваної Постанови вбачається, що майно, яке належить боржнику та підлягає опису та арешту відсутнє. Згідно відповідей ДПІ, ПФУ, МТТІ, ДАІ боржник не працює і пенсію не отримує, рухомого та нерухомого майна не виявлено.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 04 травня 2016 року, згідно якої фізична особа ОСОБА_4, ідентифікаційний номер боржника НОМЕР_1 є власником нерухомого майна та земельної ділянки.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що державним виконавцем помилково зазначено ідентифікаційний номер боржника НОМЕР_2 замість правильного НОМЕР_1, що також ставить під сумнів зазначені в оскаржуваній Постанові факти про відсутність у боржника доходів та майна.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції дійсно не були досліджені матеріали виконавчого провадження, однак згідно матеріалів справи виконавча служба та безпосередньо виконавець повідомлялись про дату та час судового розгляду, що підтверджується поштовими повідомленнями (а.с.61,74), проте своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні не скористались.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції було досліджено виконавче провадження, та встановлено, що дійсно ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_1, за яким державним виконавцем проводилась ідентифікація та перевірка майна боржника, зазначений невірно. Ця обставина не заперечувалась представником державної виконавчої служби під час розгляду справи апеляційним судом. Крім того встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять письмових заяв стягувача ОСОБА_2, якими він повідомляв Комінтернівський відділ ДВС про правильний ідентифікаційний номер боржника, тоді як заявником надані суду письмові докази, що такі заяви були прийняті відділом ДВС.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законом заходів для розшуку майна боржника на яке може бути звернуто стягнення та, відповідно, незаконно повернуто виконавчий документ.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині того, що виконавче провадження було відкрито через п'ять років після ухвалення рішення суду, оскільки боржником вказані дії виконавця не оскаржувались.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди боржника із рішенням суду, на підставі якого відкрито виконавче провадження, та не впливають на висновки суду щодо неправомірності повернення виконавчого документу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ст.ст. 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з моменту набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: