Справа № 500/952/17
Провадження № 2/500/1708/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить суд встановити факт родинного звязку між ним та ОСОБА_4, яка померла 26.06.2016 року, а саме встановити факт того, що він є її племінником, та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Щусєва, №3. Свої вимоги позивач мотивує тим, що приватним нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у звязку із тим, що відсутні документи, що підтверджують факт родинних звязку спадкоємця та спадкодавця, а також, право власності на спадковий житловий будинок не було зареєстровано за спадкодавцем у встановленому законному порядку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти його задоволення.

У судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_5 (сусідка позивача та померлої), ОСОБА_6 (двоюрідний брат позивача), які пояснили, що ОСОБА_3 є племінником померлої ОСОБА_4 та сином померлого сина ОСОБА_4 - ОСОБА_7.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що згідно рішення Нарсуду м. Ізмаїл Одеської області від 10.05.1984 року за ОСОБА_4 визнано право власності на 7/15 частин житлового будинку по вул. Щусєва, 3 в м. Ізмаїл.

Згідно договору купівлі-продажу від 27.08.1990 року ОСОБА_4 належить 8/15 частин житлового будинку по вул. Щусєва, 3 в м. Ізмаїл.

Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» 13.08.2010 року по вул. Щусєва, 3 в м. Ізмаїл розташований житловий будинок, та власником зареєстрована ОСОБА_4 .

Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №513 від 12.04.2017р. відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на обєкт нерухомості по вул. Щусєва, 3 в м. Ізмаїл власником є ОСОБА_4 на підставі рішення Нарсуду м. Ізмаїл Одеської області від 10.05.1984 року та договору купівлі-продажу від 27.08.1990 року. Зазначений житловий будинок з надвірними спорудами та господарським будівлями побудований у 1970 році є завершений будівництвом, до самочинного будівництва не відноситься та відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. №127, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за №582/5773 (із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Згідно листа Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №12/5-126 від 23.03.1999р. обєкти, які були закінчені будівництвом до 05.08.1992р. прийняттю в експлуатацію не підлягають.

Таким чином, ОСОБА_4 була власником житлового будинку по вул.Щусєва, 3 в м. Ізмаїл.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 457669, виданого 27.06.2016 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 померла 26.06.2016 року.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема на житловий будинок по вул. Щусєва, 3 в м. Ізмаїл.

Згідно Інформаціної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №45746821 від 11.11.2016р. заповіт ОСОБА_4 був скасований.

Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті ОСОБА_4, відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає.

Інших спадкоємців немає.

Позивач є племінником спадкодавця та спадкує ту частку, яка належала б за законом його батькові, якби він був би живий на час відкриття спадщини. Так, батько позивача - ОСОБА_7, який помер 22.04.2011 року, є рідним братом ОСОБА_4.

Позивач спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв шляхом подачі в установлений законом шестимісячний строк заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, яка наявна у матеріалах справи.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу ОСОБА_8 №81/02-14 від 22.02.2017р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у звязку із тим, відсутні документи, що підтверджують факт родинних звязку спадкоємця та спадкодавця, та право власності на спадковий житловий будинок не зареєстровано в установленому законом порядку.

Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

З показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_3 дійсно є племінником померлої ОСОБА_4 та сином померлого сина ОСОБА_4 - ОСОБА_7.

Суд вважає, що поясненнями свідків, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлена наявність підстав для визнання факту родинного звязку між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, яка померла 26.06.2016 року, а саме факту того, що ОСОБА_3 є рідним племінником ОСОБА_4, померлої 26.06.2016 року.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 213-215, 256 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт родинного звязку між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, яка померла 26.06.2016 року, а саме встановити факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є племінником ОСОБА_4, померлої 26.06.2016 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті 26.06.2016 року ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Щусєва, №3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.04.2017р.

Суддя: ОСОБА_9