Справа № 495/977/17
З а о ч н е р і ш е н н я
10 квітня 2017 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого - одноособово судді Боярського О.О.
при секретарі Завацькій І.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №11 в будинку №14А по вул. Приморській, в м. Білгород-Дністровському Одеської області у зв'язку з відсутністю останньої в ньому понад встановлені строки без поважних причин.
Позивач надав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує.
Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 20.02.1998 року серії НВ0454032, зареєстрованого в КП "Білгород-Дністровське БТІ" №174-5072.
У вказаній квартирі крім позивача ще зареєстрована його колишня дружина відповідач -ОСОБА_2, що підтверджується копією домової книги; довідкою управління з питань надання адміністративних послуг від 20.02.2017 року №22/247.
05.09.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі №495/5992/16-ц.
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, у якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
У відповідності до статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР до членів власника будинку (квартири) належать дружина (чоловік) власника будинку, їх діти і батьки.
Ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу УРСР встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Статтею 72 ЖК України, визначено порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Законодавець встановлює вичерпний перелік причин відсутності члена наймача, та можливості збереження за ним права користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України).
Позивачка не є такою, за ким у відповідності до вищезазначеної норми зберігається право користування жилим приміщенням.
В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідач з червня 2016 року не проживає у вказаній квартирі, власником якої є позивач та особистих речей відповідача у будинку немає, відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги. Так, зазначене підтверджується актом, складеним ЖЕО -№1 від 31.01.2017 року (а.с. 11).
З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідач припинила сімейні відносини із позивачем внаслідок розірвання шлюбу, з червня 2016 року не проживає у квартирі, яка належить позивачу, особистих речей відповідача у квартирі немає, та підстав, встановлених ст. 71 ЖК України, для збереження за відповідачем права користування жилим приміщенням судом також не встановлено, що свідчить про наявність підстав для визнання відповідача такою, що втратила право на користування спірним приміщенням. Крім того, суд бере до уваги наявність у відповідача належного їй на праві власності нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №83611565 від 28.03.2017 року. Таким чином рішення суду не позбавляє відповідача єдиного місця проживання.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється в день звернення особи на пiдставi заяви особи, остаточного рiшення суду, свідоцтва про смерть особи.
Таким чином, рішення суду про визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є самостійної підставою для зняття особи з реєстрації.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України, ст. ст. 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою №11 в будинку №14А по вул. Приморській, в м. Білгород-Дністровському Одеської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: