АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2422/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/846/К/17 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія - 69 ( І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про встановлення факту перебування на утриманні.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області - ОСОБА_4,

представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (далі ОСОБА_2 Фонду) та, уточнивши позовні вимоги у вересні 2016 року, просила суд встановити факт перебування її на утриманні померлого 10 січня 2013 року чоловіка ОСОБА_6.

В обґрунтування позову зазначила, що з 03 лютого 1978 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер 10 січня 2013 року. На момент смерті чоловіка їй виповнилося 71 рік, вона отримувала пенсію за віком та була непрацездатною, за віком, особою. На підставі довідки МСЕК від 19.02.2014 року було встановлено причинний зв'язок смерті чоловіка позивача з професійним захворюванням, що, на її думку, дає їй право на отримання щомісячних страхових виплат відповідно до ст.ст. 33, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», що діяли на час встановлення причинного звязку між смертю чоловіка та його професійним захворюванням.

Також позивач вказала, що до дня смерті чоловіка вони проживали однією сім'єю, вели спільний побут та господарство, мали взаємні права та обов'язки, як чоловік та жінка, за спільні кошти купували ліки, харчувалися, сплачували комунальні послуги. Дохід її чоловіка складав 9 053,64 грн., вона отримувала пенсію у розмірі 1 326,58 грн. Позивач страждає на ряд захворювань, а саме: тахікардія, гіпертонія 2 ступеня, видалений жовчний міхур та потреба в постійній дієті, панкреатит, остеохондроз, кіста на печінці, камні та пісок в нирках. Значна частина пенсії позивача витрачалася на придбання ліків, тому саме завдяки отриманню її чоловіком доходу у вигляді пенсії та страхових виплат, що майже у 6,2 разів перевищував її пенсію, їй, як непрацездатній особі похилого віку, без інших доходів, вдавалось проходити необхідне лікування та оплачувати комунальні послуги.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2017 рокупозов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_3, на утриманні її чоловіка ОСОБА_6, який помер 10 січня 2013 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 Фонду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно п.2 ч.2 ст.1265 ЦК України утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сімї спадкодавця, але не менш як пять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним і основним джерелом засобів для існування.

Також, представник відповідача ОСОБА_2 Фонду зауважив, що згідно ст.75 СК України право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя визнається таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, в той час, як позивач ОСОБА_3 є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, яка забезпечує їй прожитковий мінімум.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 Фонду ОСОБА_4, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_5, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_6 з 1958 року і по 2006 рік, працював в шкідливих та підземних умовах праці на різних підприємствах м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, - ДП «Кривбасшахтопроходка», РУ ім. Кірова тресту «Дзержинськруда», на шахтах «Артем-2», «Гігант» та «Північна» підземним бетонщиком, підземним бурильником та прохідником. З 01 травня 2006 року ОСОБА_6 звільний за власним бажанням.

Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу Серія ІІ-КИ №282508 від 03 лютого 1978 року (а.с. 14), позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 03.02.1978 року до дня його смерті 10.01.2013 року.

Відповідно до паспорту ОСОБА_6 (серія АК №021151, виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 05 січня 1998 року), останній був одружений з позивачем ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище - «Кошелєва») З.І. (а.с.17).

Відповідно до паспорту ОСОБА_3 (серія АН №899467, виданий Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 11 жовтня 2010 року) остання була одружена з ОСОБА_6 (а.с.16).

Згідно повідомлення про хронічне професійне захворювання, виданого Українським НДІ промислової медицини від 03 грудня 1986 року, ОСОБА_6 встановлено основний діагноз: пиловий бронхіт першої ступені. Вібраційна хвороба другого ступеня (а.с.40).

Відповідно до висновку МСЕК, чоловікові позивача повторно та безстроково 05 червня 2012 року було встановлено 80% втрати професійної працездатності, із яких: 60% - по ХОЗЛ, 10% - по вібраційній хворобі та тугуватості, 10% - по трудовому каліцтву, а також визнано інвалідом 2-ї групи (а.с.41, 42).

ОСОБА_6 помер 10 січня 2013 року у віці 72 роки (а.с.20).

Протоколом КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №1» ДОР» патологоанатомічного дослідження №11 від 11 січня 2013 року встановлено причину смерті ОСОБА_6, а саме: серцево-легенева недостатність, хронічний обструктивний бронхіт, про що видано Лікарське свідоцтва про смерть №11 від 11 січня 2013 року.

Згідно Довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи, серія АА №0000102 від 27 січня 2014 року, встановлено причинний звязок смерті ОСОБА_6 10 січня 2013 року з отриманим професійним захворюванням.

Постановою ОСОБА_2 Фонду «Про продовження раніше призначеної страхової виплати» №12517 від 19 липня 2002 року чоловіку позивача - ОСОБА_6 - призначені щомісячні страхові виплати (а.с.45).

Постановою відділення Фонду від 28 вересня 2012 року «Про призначеної потерпілому перерахованої страхової виплати з 01 вересня 2012 року» ОСОБА_6 призначені щомісячні страхові виплати в розмірі 5918,64 гривень з 01 вересня 2012 року безстроково (а.с.46).

Відповідно до довідки Пенсійного фонду України по Дзержинському району м. Кривого Рогу від 22 вересня 2016 року за вих.№3446, ОСОБА_6 з серпня 2012 року по грудень 2012 року включно отримував пенсію в розмірі 3115,10 гривень (а.с.90).

Згідно довідки Криворізької обєднаної міської довідково-інформаційної служби №60, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Згідно довідки КП «ЖЕО №8» склад сімї ОСОБА_6, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент його смерті складався із двох осіб: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а.с.19).

Згідно трудової книжки ОСОБА_3, остання була звільнені із займаної посади прибиральниці шахти «Гігінт» з 23 грудня 1997 року в звязку із ліквідацією шахти на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та в подальшому не працевлаштовувалась (а.с.95-97).

Згідно довідок Пенсійного фонду України по Дзержинському району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 вересня 2016 року №№3274 та 3273, в грудні 2012 року позивач отримала пенсію в розмірі 1116,21 гривень, а в січні 2013 року - 1326,58 гривень (а.с.91, 92).

Згідно медичних документів, ОСОБА_3 хворіє на тахикардію, гіпертонію 2-го ступеню, видалений жовчний міхур (у звязку з чим наявна потреба у постійній дієті), панкреатит, осторохондроз, кіста на печінці, камні та пісок в нирках (а.с.93).

Щомісячні витрати ОСОБА_3 на оплату житлово-комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 від 25 лютого 2013 року становлять 412,93 гривень (а.с.94).

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту перебування на утриманні суд першої інстанції виходив з того, що, на момент смерті чоловіка ОСОБА_6, позивачка досягла пенсійного віку та дохід померлого був для неї основним і постійним джерелом існування.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції як з такими, що відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Такими непрацездатними особами є: діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

З системного аналізу норм цивільного законодавства та зважаючи на розяснення, викладенні у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року, повне утримання означає відсутність у члена сім'ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов'язок щодо утримання цього члена сім'ї. Основне значення допомоги слід з'ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на момент смерті чоловіка ОСОБА_6 виповнилося 71 рік; дохід сім`ї складався з щомісячних страхових виплат ОСОБА_6 у розмірі 5 918,64 грн. (а.с. 46), пенсії ОСОБА_6 у розмірі 3 115,10 грн. (а.с.90) та пенсії ОСОБА_3 у розмірі 1 116,21 грн. (а.с.91), тобто пенсія ОСОБА_3І становила незначну частину сімейного бюджету та основним доходом для неї були кошти, які отримував чоловік.

Крім того, після смерті чоловіка ОСОБА_6, УПФУ в Дзержинському районі м.Кривого Рогу Дніпропетровської області призначено його дружині ОСОБА_3 пенсію по втраті годувальника, померлого внаслідок загального захворювання (а.с. 91, 92), яка згідно статті 37 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» призначається лише непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3 являючись непрацездатною особою у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», перебувала на утриманні померлого ОСОБА_6, адже отримувана нею пенсія становила лише незначну частку доходу сім`ї.

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом положень ст. 1265 ЦК України, якими надано визначення поняттю утриманець, колегією суддів відхиляються оскільки норми цієї статті застосовуються до осіб, які не були членами сімї померлого, натомість позивачем по справі ставиться питання щодо визнання її утриманцем свого померлого чоловіка ОСОБА_6

Доводи апеляційної щодо неврахування судом вимог ст. 75 СК України, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Так, положеннями ч.ч.2-4 статі 75 СК України право на утримання має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Проте, колегія суддів вважає, що вказана норма не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вказаною нормою врегульовано спірні питання між подружжям щодо аліментного утримання одного з подружжя, який потребує такого утримання, іншим з подружжя. Натомість предметом спору, що розглядається є правовідносини щодо перебування особи на утриманні свого померлого чоловіка для призначення щомісячних платежів, передбачених спеціальним законодавством.

Так, колегія суддів вважає, що в даному випадку спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини є, зокрема, і Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», статтею 41 якого передбачено, що утриманцем є непрацездатна особа, якою фактично в розумінні ст. 26 Закону є ОСОБА_3

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку, внаслідок чого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність позовних вимог та необхідність у звязку із чим встановлення факту перебування позивача на утриманні свого померлого чоловіка.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 лютого 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: