АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар: Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго», Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», про встановлення порядку володіння та користування квартирою,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/11141/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Мирошниченко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго»), Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району» (далі - КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району»), про встановлення порядку володіння та користування квартирою. Зазначила, що їй на праві власності належить 38/100 частки квартири АДРЕСА_1, яка складається з двох ізольованих кімнат площею 18,7 кв.м та 14, 5 кв.м, кухні, ванної кімнати, туалету, коридору та балкону. У спірній квартирі також проживає ОСОБА_1, якій належить 62/100 частки вищезазначеної квартири, яка чинить перешкоди у користуванні її майном, а саме: відключила її кімнату від електропостачання, не дозволяє користуватися балконом, вбиральнею, кухнею та ванною кімнатою, не надає згоди на розподіл особових рахунків відповідно до виділеної їм площі у спірній квартирі та встановлення окремого електролічильника і лічильників на гарячу та холодну воду. Ураховуючи наведене, просила встановити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй у користування житлову кімнату площею 14,5 кв.м, а відповідачці ОСОБА_1- житлову кімнату 18,7 кв.м, приміщення загального користування залишити у спільному користуванні, у тому числі, і балкон; зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у користуванні квартирою, а саме приміщеннями загального користування; надати письмову згоду щодо укладення нею окремої угоди на користування електроенергією з ПАТ «Київенерго» та встановлення окремого лічильника електроенергії до її житлової кімнати; розподілити особові рахунки; встановити лічильники на водопостачання холодної і гарячої води; відшкодувати завдану неправомірною поведінкою моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., 10 000 грн., понесених нею витрат на правову допомогу, та 1037 грн. - витрат на встановлення лічильників електроенергії і водопостачання холодної гарячої води.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року позов ОСОБА_2 про встановлення порядку володіння та користування квартирою задоволено частково. Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділено у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 14,5 кв.м, ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 18,7 кв.м. У загальному користуванні залишено коридор площею 11,7 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, кухню площею, 2 кв.м, балкон площею 7,7 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме приміщеннями загального користування: кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою, коридором та балконом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

22 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із ухваленим заочним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що вона не є власником 62/100 частини квартири, а є наймачем житлової кімнати площею 18,7 кв.м, частка квартири, якою вона користується, перебуває у комунальній власності та нею не приватизована; вона не чинить перешкоди позивачу у користуванні її власністю, оскільки остання вільно користується житловою кімнатою та приміщеннями загального користування. При цьому зазначає, що позивачка придбала частину квартири без її згоди.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 проти апеляційної скарги заперечували, вважали, що спір судом вирішено правильно.

ОСОБА_1 та представники ПАТ "Київенерго", КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району" в судове засідання не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу у їх відсутності. Після розгляду справи до суду надійшло клопотання від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв'язку з її перебуванням на стаціонарному лікуванні, однак доказів на підтвердження цієї обставини до заяви відповідачем додано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, ОСОБА_2 є власником 38/100 частин квартири АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі - продажу частини квартири від 05 серпня 2015 року. Вказана частина квартири, яка є предметом цього договору, належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27 лютого 2015 року відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації ( а.с.20-22).

Спірна квартира складається із двох житлових кімнат площею 18,7 кв.м та 14,5 кв.м, кухні площею 7,2 кв.м, вбиральні 1,0 кв.м, ванної кімнати 2,0 кв.м, коридору 11,7 кв.м та балкону (тераса) площею 7,7 кв.м. Загальна площа квартири 62,8 кв.м, житлова 33,2 кв.м (а.с.14,15).

Відповідно до розпорядження Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації № 223 від 23 вересня 2009 року, виданого на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2010 року, ОСОБА_1 є наймачем 62/100 частин квартири, яка складається з кімнати житловою площею 18,70 кв.м з балконом (а.с.10,11).

На даний час в квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_2, якій на праві приватної власності належить 24,1 кв.м (38/100 частин квартири) та ОСОБА_1, яка користується 18,7 кв.м (62/100 частин квартири) як наймач ( а.с.146).

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2; встановив порядок користування квартирою АДРЕСА_1, виділивши у користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 14,5 кв.м, ОСОБА_1 - житлову кімнату площею 18,7 кв.м.; у загальному користуванні залишено коридор площею 11,7 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, вбиральню площею 1,0 кв.м, кухню площею, 2 кв.м, балкон площею 7,7 кв.м.; зобов'язав ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою, а саме приміщеннями загального користування: кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою, коридором та балконом; стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою та відшкодування моральної шкоди.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 чинить перешкоди позивачці ОСОБА_2 у користуванні квартирою.

Між сторонами виникають конфліктні ситуації, пов'язані з користуванням приміщеннями загального користування у квартирі, ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ОСОБА_1 із заявами від 11 вересня 2015 року та 22 вересня 2015 року з приводу усунення перешкод у користування приміщеннями загального користування, зокрема, кухні, ванної кімнати, туалету, відключення електропостачання її кімнати (а.с.61-63). Також, ОСОБА_2 з приводу дій ОСОБА_1 зверталася до Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с.25).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 не було надано доказів на спростування вказаних обставин.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2про зобов'язання ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні квартирою АДРЕСА_1, а саме приміщеннями загального користування: кухнею, вбиральнею, ванною кімнатою, коридором та балконом.

Також, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, виходячи з того, що відповідно до вимог статті 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та, ураховуючи характер та тривалість правопорушення, глибину душевних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок створення перешкод у користуванні її власністю, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що вона не чинить позивачці перешкоди у користуванні квартирою, а також на те, що позивачка придбала частину квартиру без її згоди, оскільки такі посилання спростовуються матеріалами справи та не ґрунтуються на Законі. ОСОБА_1 не було оспорено договір купівлі продажу позивачкою частки квартири.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в цій частині позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартироюАДРЕСА_1 та вважає, що судом при цьому було неправильно застосовано норми матеріального права.

Так, відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У пункті 6 постанови №7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Верховний Суд України роз'яснив, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності.

Таким чином, порядок користування житлом може бути вирішений лише між співвласниками такого житла, у разі наявності відповідного спору.

Як було встановлено, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 2015 року є власником 38/100 частин квартири АДРЕСА_2. Відповідачка ОСОБА_7 є наймачем інших 62/100 частин квартири.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою.

Також, як було встановлено, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2008 року вже було визначено порядок користування спірною квартирою; виділено попередньому власнику ОСОБА_6 в окреме користування кімнату площею 14, 5 кв.м,, а ОСОБА_1 кімнату площею 18,7 кв.м з балконом. Кухню, коридор, ванну кімнату та вбиральню залишено в загальному користуванні ( а.с.45-49). Отже з переходом до ОСОБА_2 права власності на 38/100 частки квартири від ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 05 серпня 2015 року, ОСОБА_2 набула право користування кімнатою житловою площею 14,5 кв.м, яке було визначено продавцю, як власнику 38/100 частки спірної квартири, вищезазначеним судовим рішенням.

З матеріалів справи убачається, що визначений порядок користування дотримується фактично сторонами. В дійсності, між сторонами виник спір з приводу усунення перешкод у здійснення позивачкою свого права власності на належну їй частину квартири, який був вирішений судом належним чином.

Враховуючи викладене, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку володіння та користування квартирою підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення є законним та обґрунтованим, тому підстави до його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313 , 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку володіння та користування квартирою скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в цих позовних вимогах.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль