Справа № 185/6557/16-ц
Провадження № 2/185/228/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2017 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Врони А.О., за участю секретаря судового засідання Герасименко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
28 липня 2016 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового звязку до суду позовну заяву до ОСОБА_2, в якій просить стягнути суму боргу в розмірі 246000 грн. та судові витрати. Позов мотивовано тим, що 21 травня 2013 року відповідно до розписки відповідач позичив у позивача 246000 грн. строком повернення позики до 01 серпня 2013 року. Однак відповідач грошові кошти не повернув, у звязку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 246000 грн.
Позивач у судове засідання не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надав суду заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив.
Суд, враховуючи думку позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21 травня 2013 року ОСОБА_2 у справі складено розписку, згідно умов якої ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 246000 грн. для погашення кредиту, які зобовязався повернути у строк до 01 серпня 2013 року.
Однак відповідач гроші позивачу не повернув.
Згідно з ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 246000 грн. згідно розписки від 21 травня 2013 року. Матеріали справи не містять доказів повернення позивачу суми за позикою.
З огляду на норми ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 246000 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст.10,11,60,131,208-210,212-215,218,224-232 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21 травня 2013 року у розмірі 246000 (двісті сорок шість тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
Рішення суду в повному обсязі складено 03 квітня 2017 року.

Суддя А. О. Врона