Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/3901/17 Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
Є.У.№ 314/3916/15-ц Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_5звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що сторони з 29 березня 1999 року почали разом жити, між ними склалися стосунки, притаманні подружжю, з'явилися спільні права та обов'язки, мали спільний побут, спільний сімейний бюджет, вели спільне господарство, разом відпочивали, отримували дохід та робили накопичення.

Проживали за адресою АДРЕСА_1 якого належало матері Відповідача - ОСОБА_6 та 1/4 відповідачу. ОСОБА_7 до своєї смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1) мешкала разом з ними.

З 02.09.2003 року позивач зареєстрована за даною адресою, що підтверджується штампом в паспорті про місце моєї реєстрації. Спільних дітей не було, разом із ними постійно проживала донька позивачки - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З початку спільно проживали однією сім'єю з донькою позивачки, ОСОБА_8 З 24.10.2004 року вона також зареєстрована за адресою АДРЕСА_2

05 червня 2010 року сторони уклали шлюб. 05 листопада 2015 року на підставі рішення Вільнянського районного Запорізької області по справі 314/3752/15-ц шлюб розірвано.

З моменту фактичного проживання однією сім'єю, під час шлюбу та до розірвання спільно заробляли гроші в сім'ю, робили грошові накопичення

Починаючи з 2000 року разом закуповували овочеву продукцію у сільгоспвиробників, а потім оптом та в роздріб торгували нею на ринках м. Запоріжжя і м. Вільнянськ, ринках Чернігівської області.

За рахунок спільних накопичень 25.03.2005 року за договором купівлі продажу нежитлової будівні, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Сиротенко Г.О., реєстраційний номер 811 була придбана нежитлова будівля магазину, за адресою АДРЕСА_3

За рахунок спільних накопичених коштів 11.09.2007 купили земельну ділянку за адресою АДРЕСА_4, площею 0,211 га на якій розміщений зазначений магазин.

В 2002 році, сторони розпочали за сімейні кошти, спільними зусиллями та затратами здійснювати ремонт та поліпшення всього житлового будинку за адресою АДРЕСА_2

в 2002 році - забетонували двір та зробили бетонні доріжки в ньому Літера І; в 2004 році - поставили нову огорожу з воротами літери № 3,4,5; в 2003-2004 роках - провели воду в будинок літера 2:

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати ОСОБА_10 померла.

Сторони спільними зусиллями, грошовими та трудовими затратами зробили:

в 2006 році - побудували гараж з цегли, розміром приблизно 4 х 5 метрів літера Д з капітальним підвалом під літерою Д;

в 2009 році - зробили перепланування частини будинку (кухню та ванну кімнату) літера А; встановили металопластикові вікна (7 шт.) та металеві вхідні двері., замінили систему опалення - встановили навісний газово-електричний котел:

2011 році - встановили нові стропила на даху будинку та частково (приблизно 50 %) накрили дах метало черепицею, заклали бетонний фундамент с двох сторін Будинку під другий поверх;

В 2012 році - побудували господарчу споруду літера Ж майстерню із шлакоблоків розміром приблизно 2,5x5 м.

Всі будівельні роботи по реконструкції будинку, його капітального поліпшення, будівництва господарських будівель на подвір'ї за адресою АДРЕСА_2 проводилися без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, тобто є самочинним будівництвом.

Вартість матеріалів, обладнання, робіт які були використані під час самочинного будівництва вищезазначених споруд та ремонтних робіт у грошовому еквіваленті позивач оцінює в 250 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд, визнати майно спільним майном подружжя та здійснити поділ майна набуте за час перебування у шлюбі.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 01.01.2004 по 05.06.2010 року без реєстрації шлюбу.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно та визнати право спільної часткової власності на:

нежитлову будівлю магазину - літера А з прибудовою А1, що знаходиться за адресою: м. Вільнянськ, провулок Торговий будівля 3-Б: - за ОСОБА_4 - 1/2 частки; ОСОБА_3 - 1/2 частки;

земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0211 га. для функціонування магазину: за ОСОБА_4 - 1/2 частки; ОСОБА_3 - 1/2 частки;

автомобіль ГАЗ 2705-415 синього кольору, зареєстровано в Вільнянському МРЕВ ДАІ ГУ-УМВС 01.04.2006 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 державний номер НОМЕР_1: за ОСОБА_4 - 1/2 частки; ОСОБА_3 - 1/2 частки;

вантажний фургон ізотермічний ТАТА, модель LPT 613-58, зареєстровано в Запорізьке МРЕВ -2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6, державний номер НОМЕР_7: за ОСОБА_4 - 1/2 частки; ОСОБА_3 - 1/2 частки;

вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12 обладнаний навантажувальним-розвантажувальним пристроєм, зареєстровано в Запорізьке МРЕВ 2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8, державний номер НОМЕР_2: за ОСОБА_4 - 1/2 частки; ОСОБА_3 - 1/2 частки;

причіп фургон Е SHMITZ, модель К 018, зареєстровано в Запорізьке МРЕВ 2 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9, державний номер НОМЕР_3: за ОСОБА_4 - 1/2 частки; ОСОБА_3 - 1/2 частки

Визнано спільною сумісною власністю подружжя майно та поділити майно наступним чином:

ОСОБА_3:

телевізор «LG CT-25Q20RQ», музичний центр «Thomson CS550», пральну машину «LG WD10405NDK», холодильник «Samsung RS20RPS», ноутбук HP, телевізор «LG M2232D», Пилосос «Philips FC8764», кріплення до плоского TB «LCD338 itech»;

ОСОБА_4:

мікрохвильова піч «Panasonic NN GD 576 MZPE», газова піч «Electrolux», бойлер «Горенье», кухонний комбайн «Kenwood», м'які меблі (диван і два крісла), електром'ясорубку, котел газовий настінний.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 розмір витрат на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва, господарських будівель та споруд житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_5 в розмірі 125000 (сто двадцять п'ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 4126,14 грн. та судові витрати (за проведення експертиз та технічної інвентаризації) в розмірі 6905,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким рішення в частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 01.01.2004 року по 05.06.2010 року без реєстрації шлюбу; визнати майно спільною сумісною власністю придбаного під час шлюбу; виділити їй в порядку поділу майна телевізор LG М2232D залишити без змін; в іншій частині рішення скасувати та винести нове, яким позовні вимоги в частині проведення поділу майна задовольнити та виділити їй нежитлову будівлю магазина літера А з прибудовою А1, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_3; земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0211 га для функціонування магазину.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в та ухвалити нове, яким залишити позовні вимоги без задоволення та стягнути з ОСОБА_5на його користь грошову компенсація в сумі 141 089,01 грн. витрат на ремонт вантажного рефрижератора марки VOLVO модель FH12 та стягнути на його користь судові витрати.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції дослідив обставини справи, пояснення сторін та надані ними докази.

Зокрема, судом було встановлено, що надані позивачем докази підтверджують факт проживання сторін однією сім'єю, зокрема суд врахував як пояснення сторін так і численних свідків, надавши їм відповідну правову оцінку.

Також судом було встановлено, що 28.03.2005 згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівні, відповідачем - ОСОБА_4, як фізичною особою була придбана нежитлова будівля магазину, за адресою АДРЕСА_3

11.09.2007 згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, відповідачем - ОСОБА_4, як фізичною особою - підприємцем була придбана земельна ділянка, за адресою АДРЕСА_4, кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,0211 га. для функціонування магазину.

Під час проживання однією сім'єю та перебування у шлюбі, було придбано: автомобіль ГАЗ 2705-415, державний номер НОМЕР_1; вантажний фургон ізотермічний ТАТА, державний номер НОМЕР_7; вантажний рефрижератор VOLVO модель FH12, державний номер НОМЕР_2; причіп фургон Е SHMITZ державний номер НОМЕР_3 та інші побутові товари.

Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно оцінені надані сторонами докази та фактичні обставини справи.

Разом з тим, суд ґрунтував свої висновки посиланням на законодавство, яке було чинне на час існування спірних правовідносин та усталену судову практику.

Суд виходив з того. що частина майна була набута сторонами у період фактичних шлюбних відносин, а частина у шлюбі. За ст. 60, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Суд правильно послався на роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 20 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року за якими, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України). Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року №6-97 цс 11.

Постановою ВСУ від 11.03.2015 року по справі 6-21цс15 роз'яснено, що системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними.

З огляду на зазначені роз'яснення та фактичні обставини справи, суд здійснив розподіл майна яке, за наданими сторонами доказами,вважав таким, що перебуває у спільній власності.

За умови недосягнення згоди сторін золо порядку проза поділу майна, такі питання вирішуються судом.

Відтак суд вправі був визначити порядок розподілу майна, який не суперечить закону.

Виходячи з цього посилання в апеляційній скарзі позивачки на те, що суд поділив майно у спосіб, який не є зручним не ґрунтується на законі. так, позивачка в апеляційній скарзі посилається на те, що майно, яке є предметом розподілу не є неподільним, тому вважала необхідним виділити їй магазин в цілому без виділення частини його відповідачеві.

Відповідач навпаки вважав, що магазин як і інше майно не може бути виділений позивачці, не заперечував лише проти виділення позивачці лише деякої побутової техніки. Крім зазначеного просив ухвалити рішення про стягнення на його користь витрат на ремонт вантажного рефрижератора.

Вирішуючи спір щодо способу розподілу, суд виходив з роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» п.25, за якими вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Так, за ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Зазначені роз'яснення з застосуванням ст. 63 СК України, за якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, зумовили правильний висновок суду першої інстанції про те, що неподільність в тому числі транспортних засобів тягне визнання за кожним з подружжя права власності на ? частку цього майна.

Посилання позивачки на те, що спір не буде остаточно вирішений судом, якщо їй не виділити цілу будівлю, не ґрунтується на законі, тому що сторони не позбавлені можливості вирішувати питання про визначення порядку користування цим майном.

Судом першої інстанції встановлено, що магазин, земельна ділянка для обслуговування магазину, автомобілі ГАЗ 2705-415 та вантажний фургон ізотермічний ТАТА, придбані під час проживання сторонами однією сім'єю, використовувались в інтересах сім'ї, про що свідчить залучення відповідачем позивача, її рідних, дітей відповідача до обслуговування майна та забезпечення торгівельної діяльності.

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційних сарг та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2017 року у цій справі залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: