РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі, -

ВСТАНОВИВ:

31.10.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та з врахуванням заяви про зміну позовних вимог від 06.03.2017 р. просить визнати недостовірною поширену ОСОБА_2 інформацію проте, що:

- під час її вагітності він не відмовляв собі ні в яких розважальних заходах, випивав з друзями, гуляв в барах та фактично не забезпечував її;

- у зв'язку з похміллям він не приймав участі в пологах, не надавав підтримки у родах;

- після народження дитини він продовжував гуляти з друзями, не ночував дома, випивав, запрошував друзів до дому з маленькою дитиною, випивав та гуляв в квартирі;

- він не реагував на постійні нападки його батька на ОСОБА_2;

- у жовтні 2012 р. він потайком виїжджав в США на 2 тижня з метою розвіятись;

- він гуляв вільний від роботи час, приділяв його своєму дозвіллю та зустрічам з друзями, жодного часу не проводив з дитиною та не шукав приводів для цього;

- він не гуляв з сином, ніяким чином не займався їм, мотивуючи тим, що це мамина турбота;

- з 2014 року він почав жити окремо своїм життям, задовольняючи виключно свої інтереси та потреби;

- ніякого позитива в бік відповідачки та сина від нього не було, тільки повна байдужість;

- він в травні 2014 році нібито в стані алкогольного сп'яніння розбив чужу машину, у зв'язку з чим ввів дитину у шоковий стан;

- в липні-серпні 2014 року він увесь час перебував дома, грав з татом в комп'ютерні ігри разом з дитиною;

- він не заважав своєму батьку напиватись та викурювати пачку-півтори сигарет в квартирі, в якій мешкає дитина;

- він ігнорував годування дитини батьком шкідливою їжею;

- із-за його ліні не піклувався про дитину, у зв'язку з чим син ходив брудним або записаним, некормленим, без прогулянок, цілий день сидів за комп'ютером;

- з 2015 року він став ще більше гуляти та ріже бувати вдома, не відвідував сімейні заходи, задовольняв суто свої бажання, ігноруючи сім'ю та проблеми відповідачки зі здоров'ям;

- він не проводить час з дитиною, не цікавиться його успіхами. Вільний час проводить на роботі та у своїх справах: спортзалу, басейн, футбол, комп'ютер;

- у травні 2016 року він покинув сім'ю, на питання «а як же дитина?» відповів що «я ж все одно не приділяв йому і тобі уваги, ви навіть не відчуєте, що я живу окремо, будемо бачитися по вихідним»;

- він не проявляє інтересу до дитини;

- 27 травня 2016 року викрав дитину;

- він шантажує відповідачку, щоби вона підписала якісь папери стосовно відмови від сина;

- за час їхнього сумісного проживання він нехтував сімейними цінностями, ініціював сварки, свідком яких був син, що тяжким чином впливало на психічний його стан та спричиняло йому душевні страждання;

- він з метою нав'язати відповідачці своє бачення проблемних питань припускався до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані припускався образ та рукоприкладства, навіть в присутності сина.

Спростувати вказану недостовірну інформацію шляхом зобов'язання ОСОБА_2 повідомити Службу у справах дітей Одеської міської ради та її відділи у Приморському районі м. Одеси та Київському районі м. Одеси про те, що інформація про ОСОБА_3, викладена в її заяві від 16.09.2016 р. є недостовірною.

При цьому посилається на те, що 18.10.2016 року йому стало відомо проте, що відповідачка подала заяву від 16.09.2016 р. до Служби у справах дітей Одеської міської ради та її відділів у Приморському районі та Київському районі м. Одеси, в якій виклала абсолютно брехливі відомості відносно нього та його батька, обставин їхніх сімейних стосунків та взаємовідносин. Додатково ця заява опинилась в Київській районній адміністрації ОМР, де він отримав її копію. Фактично заявою від 16.09.2016 р. відповідачка намагалась скласти у її отримувачів вкрай негативний образ щодо нього та його батька.

Завдяки заяві від 16.09.2016 р. у працівників служби у справах дітей Одеської міської ради та членів ради опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси склалася необ'єктивна та дуже негативна думка про нього та обставини його життя. Начальник служби у справах дітей ОМР, навіть не намагаючись перевірити викладене безапеляційно зробив терміновий висновок від 19.09.2016 р., яким фактично вирішив питання щодо місця мешкання його дитини без здійснення досліджень обставин, які за законом мають бути обов'язково встановленими та дослідженими. На засіданні ради опіки та піклування Київської районної адміністрації м. Одеси йому в жорсткій формі було висловлено з боку практично усіх її членів, що за викладеними відповідачкою відомостями його треба взагалі лишити батьківських прав та взагалі не підпускати до дитини. Ні разу раніше йому не доводилось зіштовхуватися з подібним приниженням, яке ще посилювалось несправедливістю ситуації та повною відсутністю можливості довести інше.

Вважає, що подача відповідачем письмової заяви від 16.09.2016 р. є фактом поширення інформації, тобто доведення її до відома декількома юридичним та невизначеному кругу фізичних осіб (працівників юридичних осіб); поширена інформація стосується конкретно його; вона є недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності або викладена неправдиво; поширена інформація порушує його особисті немайнові права, тобто задає шкоди його честі та гідності, з іншого боку - лишає його права на об'єктивний та правомірний розгляд питання відповідними органами питання щодо місця мешкання його малолітньої дитини.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідачки в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, також надав суду письмові заперечення на позов.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.09.2016 р. ОСОБА_2 звернулася з письмово заявою до Служби у справах дітей Одеської міської ради та її відділів у Приморському районі та Київському районі м. Одеси, що містить інформацію стосовно позивача проте, що:

- під час її вагітності він не відмовляв собі ні в яких розважальних заходах, випивав з друзями, гуляв в барах та фактично не забезпечував її;

- у зв'язку з похміллям він не приймав участі в пологах, не надавав підтримки у родах;

- після народження дитини він продовжував гуляти з друзями, не ночував дома, випивав, запрошував друзів до дому з маленькою дитиною, випивав та гуляв в квартирі;

- він не реагував на постійні нападки його батька на ОСОБА_2;

- у жовтні 2012 р. він потайком виїжджав в США на 2 тижня з метою розвіятись;

- він гуляв вільний від роботи час, приділяв його своєму дозвіллю та зустрічам з друзями, жодного часу не проводив з дитиною та не шукав приводів для цього;

- він не гуляв з сином, ніяким чином не займався їм, мотивуючи тим, що це мамина турбота;

- з 2014 року він почав жити окремо своїм життям, задовольняючи виключно свої інтереси та потреби;

- ніякого позитива в бік відповідачки та сина від нього не було, тільки повна байдужість;

- він в травні 2014 році нібито в стані алкогольного сп'яніння розбив чужу машину, у зв'язку з чим ввів дитину у шоковий стан;

- в липні-серпні 2014 року він увесь час перебував дома, грав з татом в комп'ютерні ігри разом з дитиною;

- він не заважав своєму батьку напиватись та викурювати пачку-півтори сигарет в квартирі, в якій мешкає дитина;

- він ігнорував годування дитини батьком шкідливою їжею;

- із-за його ліні не піклувався про дитину, у зв'язку з чим син ходив брудним або записаним, некормленим, без прогулянок, цілий день сидів за комп'ютером;

- з 2015 року він став ще більше гуляти та ріже бувати вдома, не відвідував сімейні заходи, задовольняв суто свої бажання, ігноруючи сім'ю та проблеми відповідачки зі здоров'ям;

- він не проводить час з дитиною, не цікавиться його успіхами. Вільний час проводить на роботі та у своїх справах: спортзалу, басейн, футбол, комп'ютер;

- у травні 2016 року він покинув сім'ю, на питання «а як же дитина?» відповів що «я ж все одно не приділяв йому і тобі уваги, ви навіть не відчуєте, що я живу окремо, будемо бачитися по вихідним»;

- він не проявляє інтересу до дитини;

- 27 травня 2016 року викрав дитину;

- він шантажує відповідачку, щоби вона підписала якісь папери стосовно відмови від сина;

- за час їхнього сумісного проживання він нехтував сімейними цінностями, ініціював сварки, свідком яких був син, що тяжким чином впливало на психічний його стан та спричиняло йому душевні страждання;

- він з метою нав'язати відповідачці своє бачення проблемних питань припускався до аморальних вчинків, будучи в нетверезому стані припускався образ та рукоприкладства, навіть в присутності сина.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, обєднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обовязків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. № 1 у випадку, коли особа звертається до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

В пункті 19 вказаної Постанови зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає, що всі посилання відповідачки, зазначені в її заяві від 16.09.2016 р. до міських органів влади, не містять інформації що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки ці її висновки є оціночними судженнями, її думками та особистими переконаннями і не містять фактичних даних та є реалізацією її права передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позову не має.

Керуючись ст. 40 Конституції України, ст. 277 ЦК України, ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист гідності та честі відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції.

Суддя

30 березня 2017 року