АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження: 22-ц/791/2077/17 Доповідач: Склярська І.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» про зобов'язання вчинити певні дії, зазначаючи, що між ним та ПАТ «Златобанк» було укладено договір банківського рахунку.

В обґрунтування доводів позову послався на те, що згідно договору поточного рахунку від 27.11.2014 року, укладеного між ним та ПАТ «Златобанк», на його ім'я було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1, на який у цей же день Приватним підприємством «Віатранс», на виконання договору позики зараховано грошові кошти.

Станом на 13.02.2015 року залишок на рахунку складав 191984,00 грн.

На підставі Постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року № 105 «Про віднесення ПАТ «Златобанк» до категорії неплатоспроможних - виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13 лютого 2015 року № 30 щодо запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Златобанк». Тимчасову адміністрацію в банку запроваджено з 14 лютого 2015 року.

08.04.2015 року відповідачем було прийнято наказ №164/1 «Про затвердження переліку нікчемних транзакцій та правочинів», яким визнано нікчемними транзакції та правочини (договору), через яких зазначено транзакцію від 27.11.2014 року щодо зарахування на поточний рахунок НОМЕР_1 у ПАТ «Златобанк» на користь ОСОБА_3 грошових коштів, залишок на рахунку 191984,00 грн.

На виконання вимог Закону України « Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно оголошення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19.05.2015 року, Фонд з 20.05.2015 року розпочинає виплати коштів вкладникам даного банку, для отримання яких вкладники АТ «Златобанк» можуть звертатися до установ банку-агента Фонду АТ «Ощадбанк».

На звернення позивача, останній отримав відповідь від 28.05.2015 року за №650, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не включив його до реєстру вкладів, у зв'язку із здійсненням відповідачем на підставі ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірки правочинів щодо зарахування коштів на поточні рахунки позивача.

Відповідач так і не надав Фонду інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_3 просив суд зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Златобанк» Славкіну Марину Анатоліївну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на гарантовану суму відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Златобанк» в розмірі 191984,00 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування доводів апеляційної скарги послався на те, що оскаржуваною ухвалою порушується його доступ до правосуддя, оскільки з зазначеним позовом він звертався до Херсонського окружного адміністративного суду, ухвалою якого провадження у адміністративній справі було закрито, оскільки справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а також до Господарського суду міста Києва, ухвалою якого відмовлено у прийнятті позовної заяви виходячи з суб'єктного складу осіб у спорі та заявлених позовних вимог. Також, посилаючись на правові позиції Верховного Суду України, вважає, що суддя не звернув увагу як на надані ним ухвали судів іншої юрисдикції щодо його звернення з позовами так і не встановив характер спірних правовідносин, спір з приводу яких підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст.122 ЦПК України, суд виходив із того, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки на спірні правовідносини поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Проте, до такого висновку суд дійшов, допустивши порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно п. 1 ч.2 ст.122 ЦПК України (в редакції 2004 року), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що 27 листопада 2014 року між ПАТ «Златобанк» та ОСОБА_3, як клієнтом, укладено Договір поточного рахунку, на підставі якого банк відкрив клієнту поточний рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За ч.1 ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно ч.1 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною другою статті 4 цього Кодексу визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 2 статті 37 цього Закону визначено, що уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

На виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку (частина четверта статті 37 цього Закону).

Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Аналіз навдених норм свідчить про те, що уповноважена особа Фонду у частині реалізації своїх повноважень щодо управління банком, до якого застосовано тимчасову адміністрацію, є по суті керівником банківської установи, оскільки після призначення тимчасової адміністрації керівництво банку втрачає свої повноваження, а в правовідносинах банку, які випливають з договорів, ним укладених, уповноважена особа Фонду діє як представник сторони договірних відносин.

Разом з тим, Фонд як самостійна юридична особа є особою публічного права. (частини перша і друга статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Отже, юрисдикція спорів, однією зі сторін яких є Фонд, визначається виходячи зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його уповноваженої особи.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк», суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми закону, не врахував, що юрисдикція спорів, однією зі сторін яких є Фонд, визначається виходячи зі змісту правовідносин та функцій Фонду або його уповноваженої особи, а також не врахував, що за змістом правовідносин спір не носить ознак публічно-правового, оскільки виник з приводу виконання умов договору поточного рахунку від 27.11.2014 року.

Із змісту позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що спір у даній справі не є публічно-правовим. Крім того, представник позивача пояснила, що ухвала Херсонського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року про закриття провадження у справі переглядалася судами апеляційної та касаційної інстанції та залишена без змін.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі, постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, а тому на підставі ч.1 п.6 ст.374 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.367, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379,382 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2017 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна