Справа № 0917/916/2012
Провадження № 22-ц/779/1662/2017
Головуючий у 1 інстанції Гребик Л. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та трьох процентів річних від простроченої суми, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Яремчанського міського суду, ухвалене суддею Гребик Л.В. 26 грудня 2012 року в м. Яремче, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 343 677,50 грн. та три проценти річних від суми боргу в розмірі 10 310,33 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 03.08.2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивача позику строком на два місяці в розмірі 382 617,60 грн., що на день укладення договору по курсу НБУ еквівалентно 48 000 доларів США. Частину коштів в сумі 5 000 доларів США відповідач повернула позивачу в 2011 році, однак іншу частину позики в розмірі 43 000 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 343 677,50 грн., у встановлений договором строк відповідач не повернула.

Заочним рішенням Яремчанського міського суду від 26 грудня 2012 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 343 677 грн. 50 коп. боргу за договором позики від 03 серпня 2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М., та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 10 310 грн. 33 коп., а також 3 220 грн. судових витрат по справі.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд вказаного заочного рішення.

На вказане заочне рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність. Зокрема, апелянт зазначає, що суд не врахував незаконність позики в іноземній валюті, а також незаконність нарахування процентів за користування позикою, що не обумовлено договором. Також зазначає, що в судовому засіданні не була присутньою, оскільки не була повідомлена судом про час та місце судового розгляду.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати.

У засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 03.08.2011 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала безпроцентну позику строком на два місяці в сумі 382 617,60 грн., що еквівалентно по курсу НБУ 48 000 доларів США, яку зобов'язалася повернути не пізніше 03.10.2011 року (п.п. 1.1., 1.2., 2.1 договору). Пунктом 2.2. договору позики передбачено право відповідача повернути позику як рівними, так і нерівними частинами, а також раніше строку, передбаченого в договорі. Частину позики в сумі 5 000 доларів США відповідач у 2011 році повернула позивачу. Обов'язку щодо повернення частини позики у розмірі 43 000 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 343 677,50 грн., у встановлений договором строк, тобто до 03.10.2011 року, відповідач не виконала.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами був укладений договір позики, в якому дотримано всіх суттєвих умов договору позики. Відповідач в порушення грошового зобов'язання та норм матеріального права, а саме ст. ст. 1049, 526, 527 ЦК України не виконала обов'язку щодо повернення частини позики у розмірі 43 000 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 343 677,50 грн. У зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання підлягає застосуванню ст. 625 ЦК України, якою встановлено відповідальність за невиконання грошового зобов'язання.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконала свого обов'язку щодо повернення частини позики у розмірі 43 000 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 343 677,50 грн., у встановлений договором строк, тобто до 03.10.2011 року.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм матеріального права суд першої інстанції правильно дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором позики в розмірі 343 677,50 грн., що є грошовим еквівалентом 43 000 доларів США по курсу НБУ на момент подання позову.

Апелянт, не заперечуючи факту укладення договору позики, а також суми заборгованості за договором позики, яку позивач просить стягнути, вважає, що позивачем незаконно було надано їй позику в іноземній валюті. Проте такі доводи апелянта є безпідставні, оскільки остання отримала безпроцентну позику в сумі 382 617,60 грн., що еквівалентно по курсу НБУ 48 000 доларів США. Тобто позика отримана в національній валюті гривні із зазначенням грошового еквіваленту в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 533 ЦК України, якою передбачено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики позивач вправі вимагати сплати трьох процентів річних від простроченої суми (343 677,50 грн.), що за період з листопада 2011 року по листопад 2012 року становить 10 310,33 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі про те, що суд не врахував незаконність нарахування процентів за користування позикою, що не обумовлено договором, не заслуговують на увагу, оскільки згідно договору позика є безпроцентною, а стягнуті три проценти річних не є процентами, нарахованими за користування позикою, а відповідальністю, передбаченою статтею 625 ЦК України та самим договором позики (п. 3.1) за порушення грошового зобов'язання.

Колегія суддів також відхиляє доводи апелянта про те, що вона в судовому засіданні не була присутньою, оскільки не була повідомлена судом про час та місце судового розгляду, оскільки такі доводи спростовуються повідомленням про вручення поштового відправлення з розпискою відповідачки (а. с. 31).

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Яремчанського міського суду від 26 грудня 2012 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко