АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 12 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Лисака І.Н., Владичана А.І.

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у місті Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департамент патрульної поліції Національної поліції України

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27 листопада 2017 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Скуляк І.А.

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Просила стягнути з відповідачів на її користь майнову шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 23 059 гривень 48 копійок.

Посилалася на те, що 21 червня 2016 року о 9 годині 45 хвилин по вулиці Гагаріна, 39 в місті Чернівці ОСОБА_2, керуючи службовим автомобілем марки Toyota Prius, номерний знак 26 0129, який належить Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, під час виконання своїх посадових обовязків поліцейської, здійснила зіткнення з автомобілем Peugeut Partner, номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачці та, яким вона в той момент керувала.

Внаслідок незаконних дій ОСОБА_3 позивачці було завдану майнову шкоду в результаті пошкодження автомобіля в сумі 23 059 гривень 48 копійок

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27 листопада 2017 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Так, згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 22 ЦК України передбачено відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Статтею 1188 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

Статтею 25 БК України визначено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Управління патрульної поліції у місті Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про відшкодування майнової шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в позові до Управління патрульної поліції у місті Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України суд першої інстанції не врахував, що вказане управління є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та не є юридичною особою.

Відповідно до частини 2 статті 30 ЦПК України в редакції 2004 року позивачем та відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» 01 березня 2013 року № 4 позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, зокрема, страхової компанії, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням (частина сьома статті 110 ЦПК), проте відповідачем у справі є страхова компанія як юридична особа. У разі пред'явлення позову до філії чи представництва юридичної особи суд відповідно до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК та відповідно до порядку, визначеного статтею 33 ЦПК, вирішує питання про заміну неналежного відповідача або залучає юридичну особу як співвідповідача. При відмові позивача від такої заміни чи від залучення іншої особи суд на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК закриває провадження у справі через відсутність у відповідача (філії чи представництва юридичної особи) цивільної процесуальної дієздатності, тобто у зв'язку з відсутністю сторони у цивільному процесі.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до Управління патрульної поліції у місті Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України слід скасувати та закрити провадження у вказаній частині відповідно до правил пункту 1 частини 1 статті 255 ЦК України.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в позові до ОСОБА_2, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України суд першої інстанції правильно виходив з того, що до участі у справі в якості відповідача слід було залучити орган державного казначейства.

Так, згідно частини 3 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року, № 580-VIII держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України.

Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 (далі Порядок).

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Для правильного застосування до правовідносин сторін зазначених норм матеріального права необхідно зясувати обставини щодо притягнення як відповідача відповідний орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, без установлення яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав у своїй постанові від 12 квітня 2017 року у справі №№ 6-3014цс16.

Відмовляючи в позові з зазначених підстав, суд не в праві давати оцінки обґрунтованості позову, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 42, 51, 263, 264 ЦПК України суд може це зробити під час розгляду справи з участю всіх належних відповідачів.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові до ОСОБА_2, Департамент патрульної поліції Національної поліції України слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 377, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 27 листопада 2017 року в частині відмови в позові ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Чернівці Департаменту патрульної поліції Національної поліції України закрити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

ОСОБА_4