___________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7815/17
Провадження № 2/520/8174/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

судді Пучкової І.М.

за участю секретаря Бродецької Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2017 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою: про визнання за ними право користування житловим приміщенням кімнатами № 1, 2, 3 квартири АДРЕСА_1; зобовязання відповідача укласти з позивачами договір найму житлових приміщень, посилаючись на те, що позивачі мешкають у цих кімнатах та ведуть господарство, кімнати були надані їм у звязку з проведенням капітального ремонту їхнього житла, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. 25-ї Чапаївської дивізіїАДРЕСА_2.

Представник відповідача КРА ОМР заперечив проти задоволення позовної заяви, посилаючись на його необґрунтованість, оскільки позивачі не довели, що вони постійно проживали у цих кімнатах, не надано будь-яких доказів щодо наміру КРА ОМР укласти договір оренди.

Дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3, є державним житловим фондом, КРА ОМР є наймодавцем житлового фонду комунальної власності, що розташоване на території району.

Відповідно до заяви за № 447/11 від 26 березня 1990 року, Малиновська районна рада народних депутатів м. Одеси клопотала перед начальником УЖКГ Одеської міської ради надати на час ремонту квартири АДРЕСА_4, 3 кімнати у маневреному фонді, без зазначення адреси. На цій заяви нижче рукою кимось було дописано: ОСОБА_5 Кр 8, кв. 8, ОСОБА_6 Кр 8, кв. 7/ 1 2 3.

Відповідно до ст. 143 Конституції України, територіальна громада міста безпосередньо або через створені ними органи місцевого самоврядування керує майном, що знаходиться в комунальній власності.

Згідно зі ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Частинами 1,2 статті 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані (зареєстровані) вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

У порушення зазначених норм закону, позивачами не надано суду доказів того, що вони є наймачами цих кімнат. Ордеру чи договору найму жилого приміщення, укладеного між ними та органом місцевого самоврядування, або підтвердження наміру укласти договір найму, суду надано не було.

Правових підстав для зобовязання відповідача укласти відповідний договір найму з позивачами немає, Позивачі не надали до суду підтвердження, що вони навіть звертались до КРА ОМР з наміром укласти такий договір.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, на підставі викладеного, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму житлового приміщенняне підлягає задоволенню.

Керуючись ст.10, 11, 61, 212-215 ЦПК України, ст. 63, 64, 71, 106 ЖК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням - кімнатами № 1, 2, 3 квартири АДРЕСА_3, зобов'язання укласти договір найму житлових приміщень - кімнат № 1, 2, 3 квартири АДРЕСА_3, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Пучкова І. М.