УХВАЛА

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування; за зустрічним позовом ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_5, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду

м. Києва від 4 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що наприкінці 1980 року вона познайомилась з ОСОБА_8, яка проживала по сусідству з нею на одному сходовому майданчику, а саме: ОСОБА_8 проживала у квартирі № 3, а вона - у квартирі АДРЕСА_1. Вказувала на те, що ОСОБА_8 була одинокою особою, яка не мала батьків, чоловіка, дітей та родичів, а тому вона почала допомагати ОСОБА_8 по господарству, здійснювала догляд за нею, коли остання хворіла. У 2001 році вона переїхала проживати до ОСОБА_8 у квартиру АДРЕСА_2 у зв'язку із сімейними негараздами, і проживала у вказаній квартирі до смерті ОСОБА_8 Зазначала, що вони з ОСОБА_8 проживали однією сім'єю, вели спільний побут і господарство, підтримували одна одну.

ОСОБА_8 була людиною неблагополучною, протягом свого життя не працювала, пенсії та інших виплат та доходів не отримувала. Вона допомагала ОСОБА_8 відновлювати паспорт, займалась збором необхідних документів для оформлення пенсії, субсидій, оформлювала картки киянина тощо, на що ОСОБА_8 неодноразово видавала доручення на її ім'я.

Вказувала на те, що, проживаючи з ОСОБА_8 в одній квартирі, вона займалася всіма побутовими питаннями: установкою лічильників води, заміною електролічильників, поточним ремонтом, приготуванням їжі, прибиранням та належним доглядом, у 2010 році зробила за власний кошт у квартирі ОСОБА_8 ремонт (замінила труби, виклала плиткою стіни та підлогу у ванній кімнаті, поклеїла шпалери, пофарбувала стелю).

Протягом 2001-2014 років ОСОБА_8 часто хворіла, неодноразово потребувала невідкладної медичної допомоги, хірургічних втручань. Цими питаннями також займалась вона. Разом із хворою відвідувала прийоми лікарів, піклувалася щодо вчасного прийому ліків, при необхідності сплачувала рахунки за надання платних медичних послуг, відвідувала хвору у лікарнях та займалась її реабілітацією після повернення додому.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 померла, після її смерті відкрилась спадщина, що складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_3 у

м. Києві, та з акцій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у кількості 298 одиниць.

19 березня 2015 року вона звернулась до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_8, однак постановою нотаріуса від 10 квітня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 у зв'язку з відсутністю судового рішення про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п'яти років до дня смерті.

Звернувшись до суду і ознайомившись зі спадковою справою, вона дізналася, що на спадщину претендують родичі померлої - особи, щодо яких їй не було нічого відомо за життя ОСОБА_8, оскільки остання весь час говорила, що будь-яких родичів вона немає та є одинокою людиною. Ці обставини викликали сумнів у тому, що відповідачі дійсно є родичами померлої та мають право на спадкування.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила встановити факт її проживання однією сім'єю з ОСОБА_8 з 2001 року по день смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_3 року; визнати її спадкоємицею четвертої черги після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8; визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_8 на квартиру АДРЕСА_4 та на акції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в кількості 298 штук.

У вересні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_10 звернулись до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла їх рідна тітка - ОСОБА_8 Дошлюбне прізвище ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, - ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Батьком ОСОБА_8 є ОСОБА_11, матір'ю - ОСОБА_12 ОСОБА_5 є рідною сестрою померлої ОСОБА_8 ОСОБА_10, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 доводяться рідними племінниками померлої ОСОБА_8 - дітьми її рідного брата ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Зазначали, що після відкриття спадщини всі вони вчасно звернулися з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини за законом, однак, з'ясувалося, що свідоцтво про народження ОСОБА_8 в Державному архіві Київської області не збереглося, що стало підставою для звернення до суду для встановлення факту родинних відносин.

Спадщина після смерті ОСОБА_8 відкрилася на майно, яке складається з однокімнатної квартири АДРЕСА_4, та акцій ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у кількості 298 штук.

ОСОБА_5 є спадкоємцем другої черги спадкування за законом.

Однак, згідно з нотаріально посвідченою заявою від 30 березня 2015 року ОСОБА_5 відмовилась від належної їй за законом частки спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_8, на користь ОСОБА_6

Листом від 25 травня 2015 року Десята київська державна нотаріальна контора відмовила їм у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю у матеріалах спадкової справи документів, що посвідчують факт родинних відносин.

ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_10 просили встановити факт родинних відносин між ними і ОСОБА_8, між ОСОБА_8 і її рідною сестрою ОСОБА_5 з тим, щоб можна було врахувати її відмову від спадщини; а також просили визнати право власності за ОСОБА_4 і ОСОБА_7 по 1/4 частини квартири, за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом, а також у відповідних частках визнати право власності на акції.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з 2001 року до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_10 є племінницею ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Встановлено факт, що ОСОБА_6 є племінницею ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Встановлено факт, що ОСОБА_4 є племінником ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Встановлено факт, що ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_10 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 року рішення районного суду в частині встановлення факту, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є рідною сестрою ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, скасовано.

Рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та в частині задоволення її позовних вимог, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та встановлюючи факт, що позивачі є племінниками ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дані обставини в повній мірі підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та встановлюючи факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_8 з 2001 року до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року, суд першої інстанції виходив з того, що факт спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_8 підтверджуються показами свідків та письмовими доказами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні її позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не доведено належними та допустимими доказами факт проживання з ОСОБА_8 однією сім'єю.

Такі висновки є правильними, ґрунтуються на фактичних обставинах, установлених судом, на доказах, поданих сторонами, які судом належним чином оцінені і відповідають вимогам закону, який правильно застосовано.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 3 жовтня 2014 року, виданим виконавчим комітетом Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, до складу якої входила однокімнатна квартира АДРЕСА_4, яка належала померлій відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією м. Києва 20 серпня 1999 року; акції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у кількості 298 одиниць, відповідно до договору від 27 квітня 1994 року і приватизаційного платіжного доручення

від 27 квітня 1994 року.

Із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до Десятої київської державної нотаріальної контори у встановлений законом строк звернулись: ОСОБА_5, як рідна сестра померлої, ОСОБА_10 і ОСОБА_4, як рідні племінники померлої.

30 березня 2015 року ОСОБА_5 звернулась до державного нотаріусу Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про відмову від належної їй за законом частки спадкового майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_8, на користь ОСОБА_6

31 березня 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_6 звернулися до Десятої київської державної нотаріальної контори з заявами, в яких просили видати їм свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом від 25 травня 2015 року Десята київська державна нотаріальна контора відмовила їм у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю у документів, що посвідчують факт родинних відносин та оригіналу правовстановлюючих документів.

19 березня 2015 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 до Десятої київської державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_3, однак постановою нотаріуса від 10 квітня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю судового рішення про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п'яти років до дня смерті.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України визначено, що суд розглядає, зокрема, справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно зі ст. 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, оцінюючи в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази, дійшов правильного висновку про доведеність факту наявності у ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 родинних відносин з ОСОБА_8, яка приходилася рідною сестрою їх батьку, а тому вони мають право спадкувати після її смерті за правом представлення, як її племінники.

За правилами ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом апеляційної інстанції правильно встановлено, що допитані судом свідки з боку позивача та з боку відповідачів дають суперечливі за своїм змістом покази стосовно місця проживання ОСОБА_8, та осіб, з якими вона мешкала, й інших обставин, на які посилаються сторони. Надані суду документи, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свої посилання на ведення спільного побуту з померлою ОСОБА_8, не свідчать однозначно про те, що вказані особи проживали разом та вели спільне господарство.

Отже, при вирішенні справи, суд апеляційної інстанції, на виконання вимог ст. 213 ЦПК України, встановивши на підставі доказів, яким було надано належну оцінку, ті факти, що підтвердження проживання ОСОБА_3 разом із спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років до смерті з ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відсутні, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Доводи касаційної скарги фактично стосуються лише переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року в нескасованій при апеляційному перегляді частині та рішення апеляційного суду

м. Києва від 4 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик