Справа 431/5142/17
Провадження № 2/431/1747/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

12 грудня 2017 року Старобільський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Березка О.М.,

при секретарі Кобиляр О.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старобільську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків

ВСТАНОВИВ:

01.11.2017 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Позивач мотивувала свої вимоги наступним: 04.12.2014 у позивача та відповідача народилась донька ОСОБА_3, свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №375535, виданим виконавчим комітетом Підгорівської сільської ради Старобільського районну Луганської області, підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітньої дитини. Позивач має намір виїхати з малолітньою донькою ОСОБА_3 за кордон, оскільки там проживають батьки позивача. Проте відповідач не надає вказаний дозвіл у встановленому законом порядку. Просила суд надати дозвіл малолітній дитині ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей, та територію республіки Білорусь, Російської Федерації, Молдови, Польщі, Угорщини, у супроводі матері ОСОБА_1, без згоди та супроводу батька , ОСОБА_2.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4 підтвердила доводи, викладені у позові та просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, надав письмове заперечення, оскільки вважає, що позивач має намір вивезти дитину через непідконтрольну територію, тому він піклується про психічний стан дитини, вважає, що позивач не має права отримати дозвіл на тимчасові неодноразові поїздки за межі України без згоди та супроводу батька.

Застосовуючи норми матеріального та процесуального права, суд виходить з такого.

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народилась 04.12.2014 року та її батьком є ОСОБА_2 а матірю ОСОБА_1.

На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до Тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженого наказом першого заступника керівника Антитерористичного центру СБУ № 415ог від 12.06.2015 року, вимоги, встановлені правилами перетинання Державного кордону громадянами України, розповсюджуються і на порядок в»їзду на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16 річного віку.

Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

За положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Встановленим фактам відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Постановою КМУ від 27.01.1995року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» щодо виїзду дітей за кордон.

Відповідач ОСОБА_2, як батько малолітньої ОСОБА_3, на даний час в добровільному порядку не дає згоду на виїзд дитини за кордон.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857-XІІ та Постановою №57 визначено, що «виїзд», а не «виїзди» за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

В п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України йдеться про конкретну державу прямування (в однині) та конкретний період часу перебування в цій державі, тобто разову поїздку.

У правових висновках Верховного Суду України (ухвала ВСС від 5.11.2015 у справі №6-4466св15, ухвала ВСС від 09.07.2015 у справі №6-7961св15, ухвала ВСС від 18.11.2015 у справі №6-20930св15) зазначено, що дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька на підставі наведених нормативних положень є разовим, тобто таким, що дається судом на конкретно визначену поїздку з конкретно визначеним періодом перебування за кордоном ; надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства- ст.ст.141, 153, 157 СК, які визначають рівність прав та обов'язків батьків.

Виходячи з вище приведеного, та меж заявлених позовних вимог , суд вважає , що заявлені позовні суперечать положенням ст.ст.141, 153, 157 СК України та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, так як дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька суд вважає є разовим, з конкретно визначеною поїздкою та з конкретно визначеним періодом перебування за кордоном.

При таких обставинах суд частково задовольняє позов ОСОБА_1, а саме надає дозвіл малолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на виїзд в район проведення АТО на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей, на територію Російської Федерації у супроводі матері без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, строком на два місяці.

Згідно ст. 88 ЦПК України , якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 320 грн.

Керуючись ст.ст.141, 153, 157 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» №3857-XІІ88, 212-215, 217,218, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Надати неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 дозвіл на виїзд в район проведення АТО на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Луганської та Донецької областей, на територію Російської Федерації у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, строком на два місяці з дня ухвалення рішення суду.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 320 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Старобільський районний суд шляхом подачі скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Березка