Провадження № 2/592/3484/17
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у цивільній справі

14 грудня 2017 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Бичков І. Г. , розглянувши цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та компенсацію шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

02.10.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з цивільним позовом до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та компенсацію шкоди, в якому він зазначив про те, що під час розгляду Ковпаківським районним судом м. Суми справи за його позовом до ОСОБА_2 про повернення їй привласнених нею його грошей в сумі 158907 грн. і відшкодування збитків (справа № 592/3475/17, провадження № 2-з/592/31/17) ОСОБА_2 надала суду завідомо неправдиві свідчення про те, що ніби в травні 2011 року вона позичила йому 200000 грн. на півроку (тобто до листопада 2011 року) . Ніяких доказів цього ОСОБА_2 не надала. Такі ж завідомо неправдиві свідчення ОСОБА_2 надала також працівникам Сумського міського відділу поліції Національної поліції в січні 2017 року. Згідно зі ст. 60 ЦПКУ кожен зобовязаний довести те, що він заявляє. Згідно зі ст. 50 Цивільного процесуального кодексу України і ст. 384 Кримінального кодексу України особа, яка надала завідомо неправдиві свідчення, повинна нести кримінальну відповідальність. Заяви ОСОБА_2 про те, що він позичав у неї 200000 грн. і не повертає, ображають і принижують його честь і гідність, підривають його репутацію, завдають йому душевного болю і моральних страждань. Ці заяви є наклепницькими і дискредитаційними, посягають на його невідємні права як людини і громадянина, формують його негативний образ серед громадськості, порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства. Зважаючи на те, що він є непрацездатним інвалідом з дитинства другої групи, в тому числі має вроджене невиліковне неврологічне захворювання, заяви ОСОБА_2 про те, що він позичав у неї 200000 грн. і не повертав, особливо негативно впливають на стан його здоровя, створюють ризики для його подальшого погіршення, можуть спровокувати виникнення нових неврологічних і психологічних проблем. Враховуючи все викладене вище, керуючись ст. ст. 3, 21, 28, 55, 68 Конституції України; ст. ст. 13, 15, 16, 23, 270, 273, 275, 276, 277, 280, 297, 1167 Цивільного кодексу України; ст. ст. 50, 60, 137 Цивільного процесуального кодексу України, він просив: 1. Витребувати в Сумському міському відділі Національної поліції пояснення ОСОБА_2 щодо привласнення нею його грошей в сумі 158907 грн. , так як він не може їх отримати без запиту суду. 2. Залучити пояснення ОСОБА_2 працівникам поліції в якості доказів. 3. Залучити в якості доказів матеріали судової справи № 592/3475/17. 4. Залучити в якості доказів записи його двох розмов з ОСОБА_2 від 25 і 27.12.2016 року. 5. Визнати заяви ОСОБА_2 про те, що він в неї брав у борг 200000 грн. , недостовірними. 6. Зобовязати ОСОБА_2 спростувати її заяви про те, що він брав у неї в борг 200000 грн. в 2011 році. 7. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь сто тисяч гривень в якості компенсації моральної шкоди (вхідний № 35036/17 від 02.10.2017 року) .

Розглянувши вказаний цивільний позов, дослідивши додані до нього документи та копії документів, зясувавши обставини, передбачені ст. 122 ЦПК України, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, прихожу до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Право на звернення до суду реалізується особою в порядку, встановленому ЦПК України. Цей порядок передбачає дотримання позивачем, насамперед, вимог щодо форми позовної заяви та правил про підсудність.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Учасники кримінального провадження сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник тощо.

Учасники судового провадження сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник тощо.

Цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, предявила цивільний позов. Права та обовязки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний позивач має права та обовязки, передбачені КПК України для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення. Цивільний позивач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених КПК України для інформування та надіслання копій процесуальних рішень потерпілому.

Цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична особа та до якої предявлено цивільний позов у порядку, встановленому КПК України. Права та обовязки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Цивільний відповідач має права та обовязки, передбачені КПК України для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених КПК України для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду предявити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які предявляються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у звязку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відмова у позові в порядку цивільного судочинства позбавляє цивільного позивача права предявляти той же позов у кримінальному провадженні. Особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право предявити його в порядку цивільного судочинства.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав предявлений позов.

Якщо в кримінальному провадженні предявлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності - головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви, якщо учасники судового провадження не заявили клопотання про її оголошення в повному обсязі.

Якщо у кримінальному провадженні предявлено цивільний позов, головуючий запитує обвинуваченого, цивільного відповідача, чи визнають вони позов.

Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі, чи підлягає задоволенню предявлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

У мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, у тому числі, підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду. У резолютивній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою, у тому числі, рішення про цивільний позов.

Апеляційну скаргу мають право подати: цивільний позивач, його представник або законний представник у частині, що стосується вирішення цивільного позову; цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову.

Касаційну скаргу мають право подати: цивільний позивач, його представник або законний представник у частині, що стосується вирішення цивільного позову; цивільний відповідач або його представник - у частині, що стосується вирішення цивільного позову.

Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обовязків чи законних інтересів.

Цивільний позивач при розгляді цивільного позову в кримінальній справі звільняється від сплати судового збору.

Суд першої інстанції не вправі передавати вирішення питання про розмір цивільного позову на вирішення в порядку цивільного судочинства, оскільки кримінальним процесуальним законодавством України це не передбачено.

Цивільний позов не може бути залишений без розгляду і з мотивів відсутності необхідних для його вирішення доказів, оскільки в силу імперативних вимог п. 3 ч. 1 ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При розгляді цивільного позову в кримінальному провадженні з питань, не врегульованих КПК України, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК України.

Не підлягають розгляду в кримінальному провадженні також позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з предявленого обвинувачення.

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги положення п. п. 1 6, 9, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна № 3 від 31.03.1989 року (із змінами і доповненнями, внесеними Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року, № 12 від 03.12.1997 року) , із змісту яких вбачається, що відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно набутого майна мають важливе значення для усунення наслідків злочину та поновлення порушених прав громадян, підприємств, установ, організацій та інших громадських організацій. У кожній справі про злочин, яким заподіяно матеріальну шкоду, суд при постановленні вироку зобовязаний вирішити цивільний позов, а коли його не предявлено, з власної ініціативи вирішити питання про відшкодування шкоди, якщо цього вимагає охорона державних або громадських інтересів, а також в інших передбачених законом випадках. Суд першої інстанції не вправі передавати вирішення питання про розмір цивільного позову на вирішення в порядку цивільного судочинства, оскільки кримінально-процесуальним законодавством України це не передбачено. Цивільний позов не може бути залишений без розгляду і з мотивів відсутності необхідних для його вирішення доказів, оскільки характер і розмір заподіяної злочином шкоди підлягають доказуванню у кримінальній справі. Суду необхідно зясувати, чи вжито заходів до забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і чи заявлено цивільний позов. Якщо цивільного позову не заявлено, суддя або суд мають розяснити громадянинові, підприємству, установі, організації чи іншій громадській організації, які зазнали матеріальних збитків, їх право предявити цивільний позов до обвинуваченого. При розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК України, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК України. Право предявлення цивільного позову у кримінальній справі належить особі, що зазнала від злочину збитків. Не підлягають розгляду в кримінальній справі також позови за вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, що не випливають з предявленого обвинувачення. Право предявлення цивільного позову у кримінальній справі належить особі, що зазнала від злочину збитків. При розгляді кримінальної справи суд зобовязаний на основі всебічного, повного й обєктивного дослідження обставин справи зясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного звязку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам. Вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою. При розгляді справ судам слід зясовувати, чи не придбано наявне у винного майно на кошти, здобуті злочинним шляхом, про що вказувати у вироку, з наведенням доказів, досліджених у судовому засіданні. Якщо вироком суду встановлено, що майно придбано на кошти, здобуті злочинним шляхом, стягнення на відшкодування заподіяної шкоди може бути звернуто на таке майно незалежно від того, чи є воно спільною власністю подружжя або спільною власністю інших осіб. При розгляді цивільного позову в кримінальній справі як цивільний позивач, так і цивільний відповідач звільняються від сплати державного мита.

Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Що ж до преюдиційності обставин, встановлених вироком у кримінальній або постановою у справі про адміністративне правопорушення, що набрали законної сили, то відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України статті вони будуть обовязковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок станову суду, лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші обставини, в тому числі розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, повинні бути доведені сторонами, та іншими особами, що беруть участь у справі в загальному порядку.

Суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства.

Отже, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального судочинства. Ця підстава для зупинення на практиці зустрічається не дуже часто. Дана підстава виникає в процесі тоді, коли постановлення рішення можливо після підтвердження фактів, що мають преюдиційне значення для даної справи, в іншій справі, що розглядається в порядку кримінального судочинства. Суд зупиняє провадження у справі, коли її неможливо розглянути у звязку з тим, що питання про наявність певних фактів, від яких залежить її вирішення, відповідно до чинного законодавства вирішується в іншій кримінальній справі. Зупинення провадження в цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, яка розглядається в порядку кримінального судочинства, може мати місце тільки в тому разі, коли в цій, іншій, справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цивільній справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Справою, що розглядається в порядку кримінального судочинства є кримінальне провадження, відкрите у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції № 2 від 12.06.2009 року суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших непередбачених законом підстав.

Відмова у відкритті провадження перешкоджає повторному зверненню до суду з таким самим позовом. Йдеться не про будь-які суди, а про суд, який вирішив питання про відмову у відкритті провадження, та інші суди відповідної спеціалізації. Якщо суд відмовив у відкритті провадження з тих підстав, що справа не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, то це означає, що справа може бути розглянута відповідним спеціалізованим судом: адміністративним, господарським, кримінальним судом, але не може розглядатися жодним іншим загальним цивільним судом.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Як вбачається зі змісту цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та компенсацію шкоди, правовідносини, які виникли між сторонами, свідчать про відсутність всіх ознак цивільно-правового спору, а, отже, правовідносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можливо мають ознаки кримінальних (кримінальних процесуальних) правовідносин і за характером спірних правовідносин не належать до компетенції цивільних судів.

Підтвердженням цього є зазначення ОСОБА_1 у своєму цивільному позові про те, що ОСОБА_2 надала завідомо неправдиві свідчення працівникам Сумського міського відділу поліції Національної поліції в січні 2017 року, з посиланням на ст. 384 Кримінального кодексу України, що не спричинило породження, тобто не породило цивільно-правових правовідносин, що можуть бути предметом спору, а відтак і не виник спір між учасниками цивільно-правових правовідносин. Отже, в даному випадку предявлені ОСОБА_1 вимоги не випливають із цивільно-правових правовідносин, а відтак і не підпадають під цивільну юрисдикцію. А відсутність цивільно-правових правовідносин виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє порушення права цивільного, що підлягає судовому захисту.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 не були порушені ОСОБА_2 в сфері цивільно-правових відносин, а можливо були порушені ОСОБА_2 в сфері кримінальних (кримінальних процесуальних) правовідносин, відтак даний цивільний позов не належить розглядати в порядку цивільного судочинства, а належить розглядати в порядку кримінального судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 15, 61, 122, 201 ЦПК України; ст. ст. 3, 61 63, 128, 129, 326, 347, 348, 368, 374, 393, 425, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спростування недостовірної інформації та компенсацію шкоди.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі невідкладно надіслати позивачеві разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами.

Ухвала про відмову у відкритті провадження у цивільній справі може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Сумської області через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя І.Г. Бичков