провадження № 2/243/4630/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 грудня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.
при секретарі Мирошниченко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Словянська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
У грудні 2017 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на підставі приватної власності належить житловий будинок № 12/8 по пров. Котельникова у м. Словянську Донецької області, де зареєстровані його сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Під час антитерористичної операції в м. Словянську 08.06.2014 року, його сини разом зі своїми родинами виїхали до Російської Федерації та припинили мешкати у вищевказаному будинку, після чого за місцем своєї реєстрації не зявлялися та, як йому стало відомо з телефонної розмови з ними, повертатися не збираються. У звязку з вищевикладеним просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком № 12/8 по пров. Котельникова у м. Словянську.
В судове засідання позивач ОСОБА_1, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не зявився, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності та відсутності свого представника, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та не заперечував проти постановлення заочного рішення (а.с.18).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.15), про причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2000 року серії АВН № 684720, ОСОБА_1 належить житловий будинок № 12/8 по пров. Котельникова у м. Словянську (а.с.6).
Як вбачається з копії домової книги вказаного будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані у вказаному будинку з 01.04.2002 року (а.с.7-8).
Зазначене підтверджується довідкою Виконавчого комітету Словянської міської ради від 29.11.2017 року (а.с.9).
Відповідно до акту Комітету мікрорайону Ж/Д № 2 м. Словянська від 28.11.2017 року, в будинку № 12/8 по пров. Котельникова у м. Словянську зареєстровані, але не проживають з 08.06.2014 року сини власника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.10).
Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд виходить з наступного.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).
Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).
Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Суд вважає, що з наданих суду документів достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були відсутні за адресою Донецька область, м. Словянськ, пров. Котельникова, буд. 12/8, без поважних на те причин з 08.06.2014 року, тобто понад трьох років, будь-яких домовленостей між ними та власником житла в судовому засіданні не встановлено, тому суд вважає, що вони втратили право на користування житловим приміщенням.
Суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, який передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.
Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.
Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 12/8, розташованим за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Котельникова.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суддя Словянського
міськрайонного суду ОСОБА_4