БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1819/17
Провадження № 2/497/1022/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши, у відкритому судовому засіданні в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності у порядку спадкування -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом (а.с.3-5), який згодом уточнила (а.с.29-31), та просить постановити рішення, яким визнати за нею право власності на:

- земельну ділянку площею 2.34 га

- земельну частку (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості),

як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 17 жовтня 2016 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 17.10.2016 року, та не може оформити належним чином право на спадщину, яка складається з двох земельних ділянок, розташованих на території ОСОБА_2 сільської ради, а саме:

- земельної ділянки площею 2.34 га, яка належала померлому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД від 10.01.1996 року;

- земельної частки (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах, яку її, позивача батько успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5), померлої 22.02.2016 року, яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0088973 від 15.04.1997 року. Цю земельну ділянку батько успадкував фактом спільного проживання та реєстрації з дружиною, але не встиг оформити своє право власності, оскільки сам помер.

Позивач своєчасно прийняла спадщину на підставі заповіту від 04.03.2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 19, шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки на земельну ділянку, яка належала батькові, не присвоєно кадастровий номер, а оригінал земельного сертифікату, підтверджуючого право власності його дружини на земельну частку (пай), втрачено. З цих підстав, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивач в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином. В позовній заяві, та заяві про уточнення позовних вимог, зазначила клопотання про розгляд справи у її відсутність (а.с.5, 29-31).

Відповідач ОСОБА_2 сільська рада Болградського району Одеської області до суду не прибув, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, про що в справі є відповідні докази (а.с.57). Позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив розглянути справу без участі його представника, про що надав відповідну заяву до суду (а.с.60,61).

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦПК України.

У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

За ч. 2 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Судом встановлено, що 22 лютого 2016 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-ЖД № 488517, виданим на підставі запису акту про смерть № 131, складеним Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.10).

Померла ОСОБА_4 є мачухою позивачки, тобто дружиною її батька ОСОБА_3, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 6 від 04.05.2017 року, з якого вбачається, що вони уклали шлюб 01 лютого 2001 року у ОСОБА_2 сільській раді, про що було складено актовий запис № 5; дошлюбне прізвище дружини «Іванова» змінено на «Недєльчева» (а.с.11).

Родинні відносини між позивачем та її батьком підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії І-ЯК № 354574, актовий запис № 26 від 08.03.1967 року (а.с.8), а також свідоцтвом про її одруження серії ІІ-ЖД № 394631, актовий запис № 14 від 10.05.1985 року (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої окрім іншого майна входить також і земельна частка (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташована на території ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області, яка належала померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0088973, зареєстрованого 25.09.1997 року за № 2650 (а.с.12). Це також підтверджується і довідкою, наданою Відділом у Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 412/166/17 від 30.10.2017 року (а.с.13).

Вказану спадщину прийняв її чоловік, тобто батько позивача ОСОБА_3 шляхом спільного проживання та реєстрації з померлою за адресою: вул. Хінєва, №92, с. Городнє, Болградський район, Одеська область, що підтверджується довідками ОСОБА_2 сільської ради від 30.11.2017 року за №№ 2330, 2336 (а.с.32, 34) та копіями їх паспортів (а.с.36,37).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

17 жовтня 2016 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ЖД № 475140, виданим на підставі запису акту про смерть № 723, складеним Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області (а.с.14).

Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства площею 2.34 га у межах згідно з планом, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради, яка належала померлому на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ОД б/н від 10.01.1996 року (а.с.17). Крім того, до спадкової маси входить земельна частка (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах, яку померлий ОСОБА_3 успадкував після смерті своєї дружини ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5), яка належала їй на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0088973, зареєстрованого 25.09.1997 року за № 2650 (а.с.12).

Спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, посвідченим секретарем Городненської сільської ради Болградського району Одеської області від 04 березня 2013 року, зареєстрованим в реєстрі за № 19, є його донька, позивач ОСОБА_1, 22 лютого1967 року народження (а.с.19).

Відділом у Болградському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 18.10.2017 року за № 1131/106-17 відмовлено у видачі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_3, на підставі державного акту серії ОД, реєстраційний № 142 від 10.01.1996 року, для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої на території ОСОБА_2 сільської ради (а.с.18).

Проте, листом за № 174/0/196-17 від 30.11.2017 року Відділом визначено нормативну грошову оцінку 1 га сільськогосподарських угідь на території ОСОБА_2 сільської ради, за межами населеного пункту, по базовому сільськогосподарському підприємству з урахуванням індексації станом на 01.01.2017 рік: рілля 30017.71 грн./га, пасовища 4511.01 грн./га, багаторічні насадження 46198.92 грн./га (а.с.39).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.41-56).

Однак, приватний нотаріус ОСОБА_6 постановою від 08.11.2017 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 2.34 га у зв`язку з тим, що цій ділянці не присвоєно кадастровий номер, який є невідємною ознакою земельної ділянки відповідно зі ст.1 Закону України «Про державний земельний кадастр», та на земельну частку (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах, в звязку з відсутністю оригіналу сертифікату, який було втрачено (а.с.21-22).

Позивачем було розміщено оголошення в районній газеті Дружба № 84 (5392) від 14.11.2017 року, що втрачений сертифікат на земельну частку (пай) площею 1.54 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради, серії ОД № 0088973, реєстраційний № 2650, виданий на імя ОСОБА_5, вважати недійсним (а.с.38).

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України.

Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Таким чином, позивач, як спадкоємець за заповітом, вважається такою, яка прийняла спадщину, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3.

При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання права власності на земельну ділянку, та право на земельну частку (пай) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.25, 116,125 Земельного Кодексу України, ст.ст.328, 373, 1216-1218, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України та керуючись ст.ст.4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України (в новій редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року N 2147-VIII),суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності на земельні ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованою та проживаючою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КК № 579488, виданий 28.12.2000 року Болградським РВ УМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на:

- земельну ділянку площею 2.34 га, розташовану на території ОСОБА_2 сільської ради Болградського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення селянського (фермерського) господарства, на яку виданий державний акт на право постійного користування землею серії ОД б/н від 10.01.1996 року на імя ОСОБА_7, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 142, як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 17 жовтня 2016 року.

- земельну частку (пай) розміром 1.54 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на яку виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0088973, на імя ОСОБА_5, зареєстрований 25.09.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 2650, як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 17 жовтня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.В. Кодінцева