РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі: Баранюк О.В.

з участю позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В позовній заяві, уточненій під час розгляду справи, покликається на ту обставину, що з жовтня 1989 року перебувала у шлюбі із відповідачем. Даний шлюб сторонами двічі розривався, а після цього знов реєструвався, однак весь час вони фактично безперервно проживали разом однією сім'єю, вели спільний побут і господарство, придбавали майно, яке має статус перебування у спільній сумісній власності сторін як подружжя. Так, під час перебування у шлюбі, а саме 18 січня 2001 року ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 право власності на яку було зареєстровано за відповідачем.

Крім цього, за спільні кошти подружжя ними спільно було придбано автомобіль Пежо Експерт д.н.з. НОМЕР_1, 1999 року випуску, право власності на який також було зареєстровано за відповідачем.

19 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано остаточно.

У зв'язку з остаточним розірванням шлюбу позивач просить визнати вказане майно спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на ? частку вказаної квартири, а також стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію належної їй ? частки у спільному майні подружжя- вартості автомобіля Пежо Експерт д.н.з. НОМЕР_1, 1999 року випуску, у розмірі 54 000 грн., залишивши вказаний автомобіль у власності відповідача.

В судовому засіданні під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав повністю і не заперечує проти його задоволення в повному обсязі.

За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що з жовтня 1989 року сторони перебували у шлюбі. Даний шлюб сторонами двічі розривався, а після цього знов реєструвався, однак весь час вони фактично безперервно проживали разом однією сім'єю, вели спільний побут і господарство, придбавали майно, яке має статус перебування у спільній сумісній власності сторін як подружжя. Дана обставина сторонами не заперечується та стверджується відповідними копіями свідоцтв про реєстрацію та розірвання шлюбу.

Під час перебування у шлюбі, а саме 18 січня 2001 року ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_1 право власності на яку було зареєстровано за відповідачем. Крім цього, за спільні кошти подружжя ними спільно було придбано автомобіль Пежо Експерт д.н.з. НОМЕР_1, 1999 року випуску, право власності на який також було зареєстровано за відповідачем. Дана обставина стверджується відповідними копіями договору купівлі-продажу, повідомленням Регіонального сервісного центру МВС та не заперечується відповідачем.

Як вбачається з копії рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано остаточно.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою (ч.1 ст.65 Сімейного кодексу України).

Відповідачем визнається, що спірне майно є у спільній сумісній власності з позивачем і не оспорюється його вартість та варіанти його поділу.

Відповідно до статей 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та ст.372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсності його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на те, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, яка відповідачем не оспорювалася, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позовних вимог.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст..88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 65, 69-70 Сімейного кодексу України, суд-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 грошову компенсацію належної їй ? частки у спільному майні подружжя вартості автомобіля Пежо Експерт д.н.з. НОМЕР_1, 1999 року випуску, у розмірі 54 000 грн., залишивши вказаний автомобіль у власності ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 1015 грн. 39 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається на протязі десяти днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області та набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий: /-/ підпис.

З оригіналом згідно.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду О.В. Лященко