ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1423/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" березня 2017 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представників позивача ОСОБА_2; ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та відсотків за користування позикою в зв"язку з невиконанням грошового зобов"язання, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_2 30 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та відсотків за користування позикою в зв"язку з невиконанням грошового зобов"язання та просить стягнути з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 1 272 000 ( один мільйон двісті сімдесят дві тисячі ) гривень , відсотки за користування позикою, що складає грошову суму коштів у розмірі 951 720 ( дев"ятсот п"ятдесят одну тисячу сімсот двадцять) гривень, а також вартість сплаченого ним судового збору в сумі 6 890 грн. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що у грудні 2008 року між Позивачем та Відповідачем був укладений усний договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 50 000 доларів США. У відповідності до умов позики, що зазначено в розписці , Відповідач взяв кошти для придбання квартир в м. Тернополі для Позивача та для себе з зобов'язанням оформити право власності на одну з таких квартир на ім'я Позивача.

Укладений договір позики грошових коштів між заявником та боржником, є усним

правочином, відповідно ст. ст. 1046,1047 ЦК України, оскільки боржником 12 липня 2012

року було надано розписку, підписану ним власноручно. Тобто, у грудні 2008 року, Позивач

передав Відповідачеві грошову суму коштів у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) доларів США,

про що і свідчить вказана вище розписка, яка була надана в рахунок укладання договору

позики для придбання Відповідачем квартир.Однак, протягом близько чотирьох років Відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань по придбанню квартир, пояснивши, що кошти Відповідач використав для власних цілей, а саме для ведення підприємницької діяльності, витрачаючи кошти у якості капіталовкладень, що дають певні прибутки.

Позивач, на підставі ч.І ст. 1049 ЦК України після багаторазових прохань повернути кошти знов звернувся 12 липня 2012 року до Відповідача з вимогою про повернення грошових коштів, переданих за договором позики.

Однак, Відповідач повідомив, що кошти наразі повернути не може, тому як вони витрачені на ведення бізнесу, який надає прибуток в теперішньому часі та у майбутньому.

З огляду на такі обставини, Позивач та Відповідач домовились про зобов'язання Відповідача, окрім повернення суми боргу (позики), виплачувати Позивачеві відсотки за користування коштами.

Позивач та Відповідач домовились, крім того, що Позивач не втручається у ведення Відповідачем підприємницької діяльності ні в якості учасника, ні з метою контролю використання коштів Позивача, Відповідач, в свою чергу, взяв на себе зобов'язання повернути кошти, та крім того, відсотки за користування ними, незалежно від успішності підприємницької діяльності Відповідача.

За договором між Позивачем та Відповідачем відсотки за користування коштами складають 10% (десять відсотків) річних, за весь час перебування коштів у Відповідача, з дня їх отримання, а саме з грудня 2008 року.

Така домовленість була задокументована розпискою, написаною Відповідачем власноруч, яка є доказом як самого факту позики, так і докладних умов її надання, в контексті зобов'язання Відповідача виплатити крім суми позики, відсотки, повернути всю суму позики, та, крім того, обумовлені відсотки за весь час користування коштами, протягом двох тижнів з дня<.вимоги Позивача такого повернення.

Однак, незважаючи на те що Позивач неодноразово звертався до Відповідача з вимогою про повернення коштів, кошти не повернуті Відповідачем по теперішній час.

Варто зазначити, що первинна передача коштів у 2008 році, інші умови користування Відповідачем коштами не фіксувалися документально, тому як Позивач та Відповідач знаходяться у родинних стосунках.

Такі обставини пояснюють мотиви цілковитої довіри Позивача до Відповідача на момент надання позики та до певного часу.

Від дня вимоги Позивача повернути всі кошти за договором позики, - Відповідач відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов'язання, передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує вимоги щодо повернення суми позики, при особистих зустрічах вдається до обіцянок виплачувати кошти частково, які, наразі, реалізувалися у конкретну виплату лише декілька разів на загальну суму 15 000 грн.

Такий факт є додатковим підтвердженням факту існування позики, боргу за позикою.

Від зазначеного часу Відповідач відмовляється виконувати умови позики та взяті на себе зобов'язання, ухиляється від виконання зобов'язань щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконав свій обов'язок, порушивши строки повернення суми коштів, передбачені ч.1 ст. 1049 ЦК України, не надавши жодної аргументованої відповіді на заявлені вимоги.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не .встановлено договором.

В даному випадку позичальник взяв на себе зобов'язання повернути кошти протягом двох тижнів з дня вимоги Позивача, що підтверджується розпискою.

При таких обставинах, Відповідач зобов'язаний на підставі ст. 1049 ЦК України, повернути грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 1 272 000 грн (100 доларів СІЛА складає 2 544 грн).

Оскільки Відповідач не виконав своє грошове зобов'язання за договором та не повернув Відповідачу грошову суму позики в розмірі 50 000 доларів США, з нього на користь Позивача необхідно стягнути суму заборгованості за договором позики в розмірі 1 272 000 грн.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором.- '

За таких обставин, оскільки між Позивачем та Відповідачем було передбачено договором позики сплату відсотків за користування грошовими коштами, їх розмір і порядок сплати, враховуючи те, що розмір відсотків за користування позикою згідно домовленості сторін складає 10% річних, загальна сума відсотків за весь час користування позикою буде складати 10% від грошової суми позики за кожен рік користування, а саме:

5 000 доларів США X 7,6= 38 000 доларів США, де 5 000 - грошова сума відсотків за рік, 7,6 - кількість років (7років та 7 місяців) користування позикою.

Враховуючи факт, що Відповідач користувався позикою протягом 7 років та 7 місяців, починаючи з грудня 2008 року по серпень 2016 року, розмір відсотків за увесь час користування грошовими коштами, які були надані у якості позики за договором, складає 38 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 966 672 грн (100 доларів США складає 2 544 грн).

За таких обставин, з підстав передбачених ст. 1048 ЦК України, з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути відсотки за користування позикою протягом всього терміну дії договору до моменту звернення до суду з цим позовом, розмір яких складає 966 672 грн, за винятком суми повернутих відсотків - 15 тисяч гривень. Таким чином сума відсотків, яка підлягає поверненню, становить 951 720 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_3. який діє за довіреністю НВО 650830 від 26.01. 2017 року позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4, яка діє за довіреністю НВІ 783886 від 17.12. 2016 року заперечувала проти позовних вимог просила застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, об"єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.11,27,60 ЦПК країни, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.

Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

За ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочених суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Факт укладення договору позики та отримання в борг грошових коштів відповідачем підтверджується письмовою розпискою від 12.07.2012 року, оригінал якої знаходиться у позивача, копія якої долучена до матеріалів цивільної справи ( а.с. 8).

Разом з тим, частиною 5ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Згідно положень ч.2 ст.260 ЦК України порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.ч.4,5ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог.

12.07.2012 р. сторони уклали договір позики у вигляді розписки , згідно якого в грудні 2008 року відповідач отримав від позивача 50 000 доларів США під 10% річних з терміном повернення 2 ( два) тижні після вимоги повернути борг .

Згідно наданого позивачем розрахунку, 50 000 доларів США , згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 1 272 000 грн (100 доларів США складає 2 544 грн) , розмір відсотків за користування позикою згідно домовленості сторін складає 10% річних, загальна сума відсотків за весь час користування позикою складає 10% від грошової суми позики за кожен рік користування, а саме:

5 000 доларів США X 7,6= 38 000 доларів США, де 5 000 - грошова сума відсотків за рік, 7,6 - кількість років (7років та 7 місяців) користування позикою.

Враховуючи факт, що Відповідач користувався позикою протягом 7 років та 7 місяців, починаючи з грудня 2008 року по серпень 2016 року, розмір відсотків за увесь час користування грошовими коштами, які були надані у якості позики за договором, складає 38 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з цим позовом складає 966 672 грн (100 доларів США складає 2 544 грн).

Отже , відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч.1, 3ст.264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Проте, нормою законодавства, яка регламентує умови визначення початку перебігу позовної давності є ч. 5 ст. 261 ЦКУ відповідно до якої за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Строком виконання зобов'язання є 26.07.2012р., а тому виходячи з вказаної вище норми законодавства, зі спливом зазначеної календарної дати і починається перебіг позовної давності.

Вказана календарна дата була визначена Позивачем, як строк виконання зобов"язання за договором позики. А саме Позивач звернувся до Відповідача з вимогою про повернення грошових коштів , переданих за договором позики, що підтверджується позовною заявою, а саме абзацом п'ятим та не заперечується самим відповідачем.

Так було зазначено, що Позивач має повернути 50 000 тис. дол.. США у термін два тижні після вимоги повернути борг, яка була отримана 12 липня 2012 року.

Тобто, позивачем був встановлений строк виконання зобов"язання в повному обсязі до 12.07.2012 р. + 14 днів = 26.07.2012 р.

Отже, враховуючи, що позовна давність почала свій перебіг 26.07.2012р. , то виходить, що закінчення перебігу позовної давності припадає на: 26.07.2012р. + 3 роки= 26.07. 2015 року.

Верховний Суд України у справі № 6-240 цс14, роз"яснив, що відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Що стосується дати звернення позивача з позовом до суду, то потрібно зазначити, що таке звернення мало місце 30.08.2016р,

Згідно з ч.2ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зроблено до винесення ним рішення.

Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена позовна давність, клопотання про поновлення позовної давності ні позивач, ні представник позивача не заявляли, а тому у задоволені позову слід відмовити.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що з позовом про стягнення заборгованості за договором позики від 12 липня 2012 року позивач ОСОБА_5 звернувся до суду 30.08.2016 року, тобто за спливом передбаченого законом строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, клопотань щодо його поновлення та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивачем суду не надано. На застосуванні строку позовної давності представник відповідача, наполягає, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 за пропуском трирічного строку звернення до суду (позовної давності).

В порядку ст.88 ЦПК України, вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 6, 15, 16, 252-255, 256, 257, 260, 261, 266, 267, 530, 625, 631, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України і керуючись ст. ст. 3, 10, 57, 60, 88 , 209, 213, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором позики та відсотків за користування позикою в зв"язку з невиконанням грошового зобов"язання, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05 квітня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК