Провадження № 2/225/635/2017
Справа № 225/424/17

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

10 квітня 2017 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Мигалевича В.В.
секретаря - Голубової О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
В січні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03 червня 2016 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування вона є власницею будинку № 69 по вул. Береговій в смт. Новгородське м.Торецька Донецької області. Вказує, що з моменту придбання вказаного житлового будинку в ньому також зареєстрована відповідач по справі ОСОБА_2, яка не є членом сімї позивача та фактично не проживає у зазначеному будинку з моменту укладення договору дарування, тобто з 03 червня 2016 року. Зазначає, що всі витрати щодо утримання будинку та сплати комунальних послуг вона несе одноособово. Відповідач не несе жодних витрат відносно вказаного будинку, оскільки проживає в Російській Федерації, крім того, будь - яких особистих речей останньої в будинку № 69 по вул. Береговій в смт. Новгородське м.Торецька немає.
Таким чином позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 втратила право на користування будинком № 69 по вул. Береговій в смт. Новгородське м.Торецька.
Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням справу слухати без її участі, повністю підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.
Належно повідомлений через засоби масової інформації відповідач, в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами.
Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Судом встановлено на підставі договору дарування від 03.06.2016 року (а.с. 5) відповідач по справі ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок № 69 по вул. Береговій, смт. Новгородське в м. Торецьку (колишня назва Дзержинськ) Донецької області.
На теперішній час в зазначеному будинку крім позивача зареєстрована також ОСОБА_2 (а.с.6), яка фактично в ньому не проживає, не приймає участі в його утриманні та сплаті комунальних послуг, понад встановлені чинним законодавством строки.
З огляду на це, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16.
Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач по справі ОСОБА_1, будучи новим власником квартири, правомірно звернулася до суду з позовом про усунення порушень свого права власності шляхом визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки вона не є членом її сімї та не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем по справі і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 60, 212, 224 ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити повністю .
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право на користування житловим будинком за адресою: м.Торецьк (раніше місто мало назву Дзержинськ) Донецької області, смт. Новгородське, вул. Берегова, 69.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
Позивачем рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: