Справа № 477/827/16-ц
Провадження № 2/477/15/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

за участю:

позивачки ОСОБА_1, (не з'явилася),

її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 (не з'явилися),

їх представника ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_7, її представника ОСОБА_8,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсними та скасування державних актів про право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення № 133 від 14 березня 1994 року Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області в частині приватизації ОСОБА_9 земельної ділянки, площею 0.14 га, розташованої в с. Михайло-Ларине, вул. Шкільна, 22, (п.80 рішення).

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 12 лютого 2016 року, на підставі нотаріально посвідченого письмового договору, вона отримала в дар від ОСОБА_5 1/5 частину житлового будинку, розташованого по вул. Шкільній 22 в

с. Михайло-Ларине Вітовського району Миколаївської області.

Тоді ж їй стало відомо, що зазначеним вище рішенням Михайло-Ларинської сільської ради земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, частину якого вона отримала в дар, була передана в 1994 році ОСОБА_9, який помер 5 березня 2011 року, а власником ділянки в порядку спадкування за заповітом після нього стала ОСОБА_7

Посилаючись на те, що при приватизації земельної ділянки ОСОБА_9 було порушено законодавство, в тому числі ділянка була передана у власність всупереч Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» № 15-92 від 26 грудня 1992 року та Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого Наказом Державного комітету України в земельних ресурсах № 10 від 15 лютого 1993 року, земельного Кодексу України в редакції 1990 року.

Вказуючи, що при приватизації земельної ділянки ОСОБА_9 проект землеустрою не виготовлявся і відведення ділянки на місцевості не здійснювалося, тому вважала, що приватизація ділянки була здійсненна з порушенням законодавства, що порушує її права в теперішній час як співвласниці будинку, оскільки ділянка в цілому належить одній особі спадкоємиці первісного власника, тому просила скасувати рішення сільської ради та державний акт теперішньої власниці ділянки ОСОБА_7, яка отримала її в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9

Під час розгляду справи збільшила свої вимоги і, окрім іншого, просила також скасувати державний акт серії МК № 06364 від 10 листопада 1994 року, виданий на імя ОСОБА_9

Крім того, збільшуючи свої позовні вимоги (а.с. 117), вона також вказала, що оскаржуване нею рішення було прийнято виконавчим комітетом Михайло-Ларинської сільської ради, хоча таких повноважень виконавчий комітет не мав, бо це право не передбачено ст.ст. 33-42 Закону України Про місцеві Ради і сільська рада таких повноважень своєму виконавчому органу не передавала.

В судове засідання позивачка не зявилася, направила на розгляд свого представника, який під час розгляду справи позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача позов визнала та просила задовольнити, вказуючи, що під час приватизації земельної ділянки було порушено законодавство.

Однак судом не було прийнято таке визнання позову, оскільки воно порушує прав теперішньої власниці ділянки ОСОБА_7

Третя особа ОСОБА_4 позов підтримала та просила задовольнити вказавши, що приватизація ділянки була проведена з порушенням законодавства в тому числі не був врахований той факт, що інші члени сімї, в тому числі і вона, мали право на частку в приватизації ділянки.

Третя особа ОСОБА_7В та її представник позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні через необґрунтованість та безпідставність.

Інші учасники - треті особи до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, їх представник, який також був представником позивачки, позов підтримав та просив задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення присутніх на засіданні учасників розгляду, дослідивши та перевіривши письмові докази в справі, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 1 лютого 1995 року житловий будинок по вул. Шкільна 22 в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області належав на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9 та членам його сім'ї: ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12.

Право власності на вказаний будинок сім'я ОСОБА_13 набула згідно із Законом України Про приватизацію державного житлового фонду на підставі розпорядження органу приватизації радгоспу-заводу Гвардія Ілліча Миколаївської області від 1 лютого 1995 року року №143-13/оц.

27 липня 2009 року ОСОБА_13 склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, згідно з яким заповів на випадок своєї смерті все майно, що на день смерті буде належати йому, та на те, що він за законом буде мати право заповів своїй дочці ОСОБА_7 (до одруження ОСОБА_14В.).

5 березня 2011 року ОСОБА_13 помер і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на частку житлового будинку № 22 по вул. Шкільна в с. Михайло-Ларине Жовтневого району Миколаївської області та земельної ділянки, площею 0,14 га, розташованої за цією ж адресою, призначеною для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Ділянка належала йому відповідно до державного акту серії МК № 06364 від 10 листопада 1994 року і була передана у його власність згідно з рішенням Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого (тепер- Вітовського) району Миколаївської області № 133 від 14 березня 1994 року (п.80 рішення).

12 вересня 2011 року та 23 грудня 2011 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_15 були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 на 1/5 частку зазначеного житлового будинку та на земельну ділянку, площею 0,14 га, виділену для його обслуговування.

Далі, на підставі зазначеного свідоцтва вона отримала 10 вересня 2012 року державний акт про право приватної власності на ділянку серії ЯК № 936781.

Крім того, співвласник будинку ОСОБА_11 уклав 12 лютого 2016 року договір дарування, за яким подарував належну йому 1/5 частину будинку № 22 по вул. Шкільній в с. Михайло-Ларине Загрудській-Перепелиці ОСОБА_16, яка і подала цей позов.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем та відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За змістом п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 цієї статті, суд, зокрема, вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом ( ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Отже, якщо з матеріалів справи вбачається, що склад осіб, які беруть участь у справі, має бути інший, суд з урахуванням вищенаведеного, повинен вчиняти дії, які від нього вимагає положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_17 просила визнати недійсними рішення Михайло-Ларинської сільської ради щодо передачі у приватну власність ОСОБА_13 земельної ділянки, однак відповідачем у справі визначила лише сільську раду, незважаючи на те, що в теперішній час власником земельної ділянки є ОСОБА_7, яка залучена залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Під час розгляду справи суд неодноразово роз'яснював і звертав увагу представника позивачки на цю обставину що належності суб'єктного складу відповідачів по заявленому позову, однак змін не відбулося. До того ж представник відповідача наполягав на розгляді справи із заявленими вимогами до сільської ради, вказуючи, що первісно державний акт на землю був отриманий саме від сільської ради, тому вона і має відповідати за позовними вимогами.

Суд, з диспозитивності судового процесу і положень ст. 33 ЦПК України позбавлений можливості самостійно змінювати відповідача чи залучати до участі в справі іншого відповідача (співвідповідача).

Тому суд за таких підстав вимушений відмовити в задоволені позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, з відповідача не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 130, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Михайло-Ларинської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання незаконним та скасування рішення Михайло-Ларинської сільської ради Жовтневого (тепер- Вітовського) району миколаївської області № 133 від 14 березня 1994 року в частині приватизації земельної ділянки ОСОБА_9 (п.80), визнання недійсними та скасування державних актів серії МК № 06364 від 10 листопада 1994 року на ім'я ОСОБА_9 та серії ЯК № 936781 від 10 вересня 2012 року на ім'я ОСОБА_7 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст був складений на 11 квітня 2017 року.

Суддя Р.В. Козаченко