ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2017 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Криворучко А.Є.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Фастів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року представник позивача звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 22.12.2016 року в с.Фастівець Фастівського району Київської області по вул. Тхоржевського сталося дорожня транспортна пригода (надалі ДТП) за участю автомобіля «TOYOTA PRADO» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 (надалі Відповідач 1) та автомобіля «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_5 під керуванням ОСОБА_3 (надалі Позивач).

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.02.2017 року було визнано Відповідача 1 винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Представник позивача зазначає, що відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення суми матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу № 211/17 майнова шкода завдана позивачу складає 21775,55 грн. Окрім того, було понесено витрати за проведення даної експертизи в сумі 2000 грн.. Відповідно до Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України(надалі Відповідач 2 або/чи МТСБУ) автомобіль «TOYOTA PRADO» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням Відповідача 1 застрахований не був та не мав Полісу цивільно-правової відповідальності. Проте, автомобіль позивача «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_5 був застрахований та мав Поліс цивільно-правової відповідальності №АЕ/7288335 в ПрАТ «Провідна», відповідно до якого ліміт відповідальності становить 100000 грн..

Представник позивача зазначає, що 29.03.2017 року Позивачем до Відповідача 2 було подано заяву про проведення страхових виплат із наданням усіх необхідних документів. Між тим, МТСБУ відмовило позивачу у задоволення вищевказаної заяви у зв'язку з відсутністю правових підстав.

Окрім того, представник позивача зазначає, що після дорожньо-транспортної пригоди позивач отримував моральні страждання, у зв'язку з тим, що був змушений займатися ремонтом автомобіля та був змушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, представник позивача звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 23775,55 грн. та судові витрати у розмірі 1280 грн.. Між тим, просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 20000 грн..

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити.

Відповідач 1 ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що дійсно 22.12.2016 року на автодорозі в с.Фастівець Фастівського району сталося ДТП за участю автомобіля «TOYOTA PRADO» під його керуванням та автомобіля «ВАЗ 211540» під керуванням ОСОБА_3. Постановою Фастівського міськрайонного суду від 10.02.2017 його визнано винним та призначено покарання у вигляді штрафу. Зазначив, що з нарахованою сумою матеріальних збитків не погоджується, оскільки на автомобілі позивача візуально були не такі значні пошкодження, як зазначено в позові та у проведеному експертному дослідженні. Разом з тим, зазначив, що жодних моральних страждань позивачу він не заподіяв, тому вважає, що заявлена позивачем моральна шкода є неправомірною.

Представник відповідача 2 - Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, однак направив до суду свої письмові заперечення, в яких просив суд відмовити позивачу в частині задоволення позовних вимог щодо Моторного (транспортного) страхового бюро України в повному обсязі та проводити розгляд справи без участі представника.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи заперечень, представник Відповідача 2 зазначає, що ОСОБА_2 керував автомобілем «TOYOTA PRADO» д.н.з. НОМЕР_1, порушивши правила дорожнього руху спричинив ДПТ. Останній свою цивільно-правову відповідальність не застрахував, тому згідно вимог чинного законодавства позивач мав право звернутися до МТСБУ для відшкодування спричинених йому збитків, надавши всі необхідні документи. Між тим, 29.03.2017 року позивач звернувся до МТСБУ із заявою про виплату відшкодування, проте, не виконав всіх вимог чинного законодавства, які б дали можливість здійснити виплату, а саме аварійному комісару, що був призначений МТСБУ не вдалося оглянути пошкоджений автомобіль Позивача, так як останній не надав його для огляду і повідомив, що транспортний засіб знаходиться в ремонті. Таким чином, позивач позбавив його можливості встановити розмір збитку та здійснити відшкодування. Оскільки Позивач не виконав вимоги Закону, не зберіг пошкоджений автомобіль в тому стані, в якому він був після ДТП до огляду його представником МТСБУ та взагалі не надав для огляду пошкоджений транспортний засіб, тому Відповідач 2 правомірно відмовив ОСОБА_3 у здійсненні виплати. Окрім того, представник відповідача зазначив, що позивачем не надано доказів того, скільки коштів ним було витрачено на ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля та не надано Акту виконаних робіт, та платіжних документів, які б підтверджували ремонт транспортного засобу. Вважає, що саме ОСОБА_2 має відшкодовувати завдану в ДТП шкоду, оскільки його визнано винним у скоєні ДТП.

Суд, вислухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7) автомобіль марки «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_5 належить позивачу ОСОБА_3.

Як вбачається з матеріалів справи постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10 лютого 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.12.2016 року у с.Фастівець, Фастівського району Київської області по вул. Тхоржевського, внаслідок якої належний Позивачу автомобіль «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_5 отримав механічні пошкодження. (а.с.74).

У відповідності з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками серед іншого визнаються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди Відповідач 1 керуючи автомобілем «TOYOTA PRADO» д.н.з. НОМЕР_1, не мав Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1. ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи 29.03.2017 року, представником заявника адвокатом Санченко Р.Г., на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» до Моторного (транспортного) страхового бюро України було подано заяву про проведення виплат за страховим випадком, до якої було серед іншого надано Висновок № 211/17 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу від 24.03.2017 року.

Згідно даного Висновку вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_3 внаслідок пошкодження в ДТП його автомобіля «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_5, становить 21775,55 грн., а вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 24951,25 грн.. (а.с. 10-16).

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового буро України, в частині стягнення майнової шкоди заподіяної в наслідок ДТП, слід зазначити наступне.

Пунктом 33.3. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений обов»язок водія та власників транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власників пошкодженого майна зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно п. 34.1. ст.34 зазначеного Закону страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до положень пп.«а» п.41.1 ст. 41. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно Акту прийому передачі робіт по ремонту автомобіля ОСОБА_3 замовив у СПД фізична особа ОСОБА_7 ремонт автомобіля марки «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_5. (а.с.75).

Відповідно до Розрахунку від 24.04.2017 року, виконавець СПД ОСОБА_7 здійснив відновлювальні роботи автомобіля позивача на загальну суму 24949,71 грн.. (а.с.76).

Між тим, представник відповідача 2 заперечуючи проти позовних вимог посилається на те, що позивачем не було надано для огляду представником МТСБУ пошкоджений автомобіль марки «ВАЗ 211540» д.н.з. НОМЕР_5, чим Позивач позбавив можливості Відповідача 2 встановити розмір збитку та здійснити розрахунок відшкодування.

На підтвердження своїх заперечень представником МТСБУ було надано Телеграму, з якої вбачається, що згідно Доручення МТСБУ № 40641 відповідач 2 просить позивача 10.04.2017 року об 11.00 год. надати для огляду КТЗ ВАЗ, р/н НОМЕР_5, за адресою: м. Київ, вул. Басейна, 7. (а.с.32).

З Рапорту щодо доручення на виконання робіт по справі № 40641 за підписом Директора ТОВ «Незалежна експертна компанія», вбачається, що 06.04.2017 року під час розмови по вказаному в Дорученні телефону з адвокатом Романом Григоровичем, останній повідомив, що КТЗ ВАЗ, р/н НОМЕР_5 вже знаходиться в ремонті і що в МТСБУ була надана експертиза з оцінки матеріального збитку, і він не розуміє для чого ще її оглядати. Експерти ТОВ «Незалежна експертна компанія» намагалися оглянути машину, але її так і не надали для огляду, в тому числі після виклику телеграмою. У зв'язку з чим вони не мали можливості виконати надане їм доручення п повному обсязі. (а.с.33).

За умовами п.п.37.1.3 п.37.1 ст.37 вказаного Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призведе до неможливості страховика ( МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, з огляду на вказані вище обставини суд не вбачає правових підстав для стягнення з Відповідача 2 на користь Позивача майнової шкоди заподіяної в наслідок ДТП, оскільки МТСБУ правомірно відмовило ОСОБА_3 у відшкодуванні збитків в межах своїх повноважень, так як, позивачем було порушено вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не збережено автомобіль в такому стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди та не забезпечено можливість представнику МТСБУ провести огляд пошкодженого автомобіля.

Що стосується позовних вимог пред'явлених до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п. 16 вказаної Постанови, відповідно до статті 21 Закону N 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Враховуючи вказані положення закону та встановленні в судовому засіданні обставини, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача 1 на користь Позивача майнової шкоди у розмірі - 23 775 грн. 55 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки ці кошти були фактично витрачені на ремонт автомобіля позивача, та не були відшкодовані .

Як зазначив представник позивача, ОСОБА_3 було завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних переживаннях у зв'язку з тим, що внаслідок пошкодження та ремонту автомобіля тимчасово він був вимушений змінити свій звичний спосіб життя, перебував у стресових ситуаціях у зв'язку ремонтом автомобіля.

Згідно з до п.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв'язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов'язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.10,60 ЦПК України.

Виходячи з викладеного вище, розглядаючи справу у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, приймаючи до уваги обґрунтування моральної шкоди з боку представника позивача, обставин її завдання з вини відповідача в скоєнні ДТП, моральних переживаннях позивача у зв'язку з вимушеними змінами звичного способу життя позивача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а тому з ОСОБА_2 на користь позивача необхідно стягнути суму відшкодування моральної шкоди в розмірі - 2000,00 грн..

Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 1280 грн. 00 коп., що підтверджено квитанціями № 127 від 19.09.2017 року на суму 640 грн. та квитанцією № 129 від 19.09.2017 року на суму 640 грн.. (а.с. 1,2).

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1187, 1188, 1192 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 81, 141, 258-259, 265, 268, 280, 284, 287, 354, 355 ЦПК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 23775 (двадцять три тисячі сімсот сімдесят п'ять) грн.. 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6, на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 2000 (дві тисячі) грн..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 на користь ОСОБА_3 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повното судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Повний текст рішення виготовлено 09.01.2018 року.

СУДДЯ