Справа № 135/1594/15-ц
Провадження №22-ц/772/2929/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Корнієнко О. М.
Доповідач :Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

20 грудня 2017 рокуСправа № 135/1594/15-ц

Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Голоти Л.О.,

суддів: Кучевського П.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольська В.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки будинку, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 19.10.2017 року, ухваленого суддею Корнієнко О.М.,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком.

Позов обґрунтувала тим, що вона та відповідач успадкували по 1/2 частині житлового будинку та прибудинкової території, розташованого за адресою : АДРЕСА_1. У 2015 році вона звернулася до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_3 про виділення 1/2 частини житлового будинку в натурі. 29.09.2015 року рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області по справі №135/1070/15-ц ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що житловий будинок, який знаходиться у її та відповідачки спільній часткові власності загальною площею 63,3 кв.м., складається згідно плану 1-1 веранда, площею 7,6 кв.м., 1-2 кухня, площею 8,9 кв. м., 1-3 кімната, площею 18,4 кв. м., 1-4 кімната, площею 8,6 кв.м.,1-5 кімната, площею 9,6 кв. м., 1-6 веранда, площею 10,2 кв. м.

У зв'язку з тим, що будинок знаходиться у спільній часткові власності у позивача та відповідача між ними немає згоди щодо порядку користування житловим будинком.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 183, 319, 358, 367, 383 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ОСОБА_2, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просила :

1)Встановити порядок користування житловим будинком, який розташований за адресою АДРЕСА_1 в такому варіанті: ОСОБА_2 згідно плану, кімната 1 (площею 7,0 кв.м); кімната 2 (площею 12,4 кв.м); кімната 4 (площею 10,3 кв.м). Загальна площа 29,7 кв.м (що на 0,45 кв.м більше від ідеальної половини); ОСОБА_3 згідно плану кімната 3 ( площа 18,8 кв.м); кімната 5 (площа 10 кв.м). Загальна площа 28,8 кв.м (на 0,45 кв.м менше від ідеальної половини);

2)Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 вартість відхилення (0,45 кв.м ) в розмірі 2000 грн.;

3)Покласти обов'язок по облаштуванню дверей між кімнатами 2 і 4 на ОСОБА_2;

4)Покласти обов'язок по замуровуванню дверних пройомів між кімнатами 4 і 3 та 4 і 5 на ОСОБА_2.

5)Покласти обов'язок по облаштуванню дверей між кімнатами 3 і 5 на ОСОБА_3

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки будинку.

Зустрічний позов обґрунтувала тим, що вона та відповідач є власниками 1/2 частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений будинок має два окремих входи, тому вони з відповідачем користуються окремими входами в будинок.

З моменту оформлення права власності на успадковане нею майно, вона фактично користується приміщеннями будинку: верандою 1-6, кімнатою 1-3 та кімнатою 1-4. В користуванні відповідача ОСОБА_2 знаходяться такі приміщення: веранда 1-1, кімната 1-2 та кімната 1-5. Такий спосіб користування спірним будинком був визначений ще попередніми співвласниками будинку. Тому, в зв'язку з тим, що між нею та відповідачем виникають постійні спори та непорозуміння щодо користування та розпорядженням спільним майном, вона вимушена звернутися у суд із зустрічним позовом.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 183, 319, 321, 361, 364, 367 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ОСОБА_3, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

1)Виділити їй в натурі ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1, яка складається з ? частини житлового будинку «А» загальною площею 63,3 кв. м., та житловою площею 36.6 кв. м., а саме веранду 1-6, розміром 10,24 кв.м; кімнату 1-3, розміром 18,66 кв.м; частину кімнати 1-4, розміром 5,57 кв.м, що разом складає 34,47 кв.м, згідно технічного рішення № 10/17.2017-ПЗ, виготовленого ТОВ «Енергосервіс ЛТД»;

2)Стягнути з неї на користь ОСОБА_2 компенсацію за перевищення розміру ідеальної частки одного із співвласників будинку в розмірі 2791,68 грн.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 20.12.2015 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки будинку. Об'єднано в одне провадження вимоги за зустрічним позовом з первісним позовом.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 19.10.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим будинком - задоволено частково.

Встановлено порядок користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, виділивши:

- ОСОБА_2 в користування кімнату 1, площею 7 кв.м, та кімнату 2, площею 12,4 кв.м, які позначені на плані технічного паспорта на будинок, виготовленого станом на 31.07.2017 року;

- ОСОБА_3 в користування кімнату 3, площею 18,8 кв.м, та кімнату 5, площею 10 кв.м, які позначені на плані технічного паспорта на будинок, виготовленого станом на 31.07.2017 року.

Залишено у спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кімнату 4, площею 10,3 кв.м.

Зобов'язано ОСОБА_3 влаштувати дверний проріз із кімнати 2 в кімнату 4 з урахуванням Державних будівельних норм.

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 встановити дверний блок між кімнатами 2 та 4 з урахуванням Державних будівельних норм.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виділення в натурі частки будинку - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 4905,6 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині часткового задоволення первісних позовних вимог та в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні первісних позовних вимог та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Зазначає, що задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції визначив порядок користування будинком, який суперечить вимогам нормативних документів в будівництві, зокрема ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», в частині щодо необхідності при усіх зовнішніх входах до житлових будинків облаштовувати тамбури глибиною не менше 1,4 м. або веранди.

Стверджує, що відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що житловий будинок, що є спільною сумісною власністю, на вимогу співвласника підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними входами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

В той же час, судом не враховано те, що відповідно до технічного рішення № 10/17.2017-ПЗ на перепланування кімнат в житловому будинку АДРЕСА_1, виготовленого ТОВ «Енергосервіс ЛТД» пропонувалось виділити ОСОБА_3 в натурі ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка складається з 1/2 частини житлового будинку «А» загальною площею 63,3 кв.м., згідно технічного паспорта на будинок, а фактично загальною площею 67,62 кв. м., а саме веранди 1-6, розміром 10,24 кв. м., кімнати 1-3, розміром 18,66 кв.м., та частини кімнати 1-4, розміром 5,57 кв. м., що разом складає 34,47 кв.м., зі сплатою на користь ОСОБА_2 компенсації за перевищення розміру ідеальної частки одного із співвласників будинку в розмірі 2791,68 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог ОСОБА_2, з урахуванням уточнених позовних вимог.

Зазначає, що судово-будівельна експертиза від 17.01.2017 року не врахувала приватизацію відповідачем земельної ділянки під будинком, де саме проходить межа. Окрім цього експерт не мав змоги оглянути технічний паспорт в останній редакції станом на 2017 рік, так як суд не вказав в супровідному листі кількість аркушів справи для передачі експерту та не надав експерту технічні рішення, які були в справі. Судом не витребувано акту на земельну ділянку, таким чином не маючи об'єктивної картини про поділ будинку земельною ділянкою.

Також зазначає, що суд першої інстанції посилаючись в рішення на висновок експерта від 17.01.2017 року не взяв до уваги тієї обставини, що в запропонованому варіанті експертизи вказується на необхідність відновлення зруйнованої веранди «а3» (приміщення № 1-1), ганок. Експерт зазначає про технічно можливий варіант встановлення користування з урахуванням приміщення 1-1 та ганку.

Крім цього, судом першої інстанції при ухваленні рішення не було надано оцінки тій обставині, що ОСОБА_3 самовільно здійснено перепланування будинку влаштувавши стіну між кімнатами 1-4 та 1-5, перенесення груби, влаштування веранди «а2».

Стверджує, що рішенням суду порушуються її житлові права через непропорційність в умовах користування, значного відхилення від часток всупереч технічним рішенням та висновкам експертів.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3, подано заперечення ОСОБА_2, в яких, вона вважаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 необґрунтованою, просить залишити її без задоволення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає, що вони підлягають задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ст. 213 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, в редакції чинній на момент ухвалення рішення, передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте, оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вище вимогам.

У справі встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частині житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

З копії витягу №21868714 виданого 13.02.2009 року про державну реєстрацію прав комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 04.02.2009 року.

З копії витягу № 31333342 виданого 16.09.2011 року про державну реєстрацію прав комунальним підприємством «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що зареєстровано право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.08.2011 року.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5. Після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на «ОСОБА_2».

Згідно копії технічного паспорту, складеного станом на 02.08.2011 року, виготовленого на замовлення позивача ОСОБА_2, на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, зокрема, що в будинку була наявна веранда 1-1, між кімнатами 1-5 та 1-4 наявна груба та прохід.

Згідно копії технічного паспорту, складеного станом на 11.02.2009 року, виготовленого на замовлення відповідача ОСОБА_3, на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, зокрема, що в будинку була наявна веранда 1-1, між кімнатами 1-5 та 1-4 наявний перестінок, прохід відсутній.

У справі встановлено та не заперечується сторонами, в результаті проведеного перепланування було побудовано перестінок між кімнатами 1-4 та 1-5.

З копії рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 29.09.2015 року по справі № 135/1070/15-ц вбачається, що в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділення 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1, в натурі - відмовлено. При цьому суд виходив, зокрема, з того, що позивачем не було доведено того, що технічно можливо переобладнати будинок в ізольовані квартири, і таке переобладнання відповідатиме будівельним нормам.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 491/492/493/16-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 07.09.2016 року вбачається, що визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 на дві рівні частини з врахуванням фактичних технічних характеристик житлового будинку, не вбачається можливим. Визначити інші можливі варіанти розподілу даного будинку з врахуванням фактичних характеристик будинку та фактичного користування зазначеним будинком ОСОБА_3, з можливим відступленням від належної їй ідеальної 1/2 частки нерухомого майна, із зазначенням грошової компенсації іншому співвласнику нерухомого майна, частка якого в натурі після поділу стане меншою за ідеальну 1/2, не вбачається можливим.

Відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 2793/2794/16-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 17.01.2017 року вбачається, що визначити технічно можливі варіанти порядку користування даним житловим будинком, який знаходиться в спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, кожним із співвласників окремо один від одного, з врахуванням рівних часток у власності не вбачається можливим. Визнано технічно можливий варіант порядку користування вказаним житловим будинком, відповідно до частин близьких до рівних та з урахуванням приміщення веранди 1-1 та ганку (в разі їх відновлення). Зокрема, згідно додатку до висновку експерта видно, що одному співвласнику можливо виділити в користування: кімнату 1-3 (18.4 кв.м), кімнату 1-6 (10,2 кв.м); другому співвласнику - кімнату 1,2 (8,9 кв.м), 1-5 (9,6 кв.м) та добудувати кімнату 1-1 (7,6 кв.м.) Кімнату 1-4 (8,6 кв.м) залишити в спільному користуванні.

Згідно копії технічного рішення № 10/17.2017-ПЗ на перепланування кімнат в житловому будинку АДРЕСА_1, виготовленого ТОВ «Енергосервіс ЛТД» пропонується виділити ОСОБА_3 в натурі ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка складається з 1/2 частини житлового будинку «А» загальною площею 63,3 кв.м., згідно технічного паспорта на будинок, а фактично загальною площею 67,62 кв. м., а саме веранди 1-6, розміром 10,24 кв. м., кімнати 1-3, розміром 18,66 кв.м., та частини кімнати 1-4, розміром 5,57 кв. м., що разом складає 34,47 кв.м., зі сплатою на користь ОСОБА_2 компенсації за перевищення розміру ідеальної частки одного із співвласників будинку в розмірі 2791,68 грн.

Відповідно до копії технічного паспорту на будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, станом на 31.07.2017 року вбачається, що до складу будинку, зазначеного літерою «А», входять: веранда «а1»; ганок «а2»; а також такі кімнати: кімната 1, площею 7 кв.м; кімната, 2 площею 12,4 кв.м, кімната 3, площею 18,8 кв.м; кімната 4, площею 10,3 кв.м.; кімната 5, площею 10 кв.м. При цьому видно, що між кімнатами 2 та 4 встановлено перестінок, проходу з кімнат 1, 2 в інші кімнати немає. При цьому, кімната 1 зазначена як кухня, 5 - веранда. Загальна площа будинку складає 58,5 кв.м, житлова 41,5 кв.м. (а.с. 204-207).

Судом першої інстанції також установлено, що обидві сторони спору визнають, що технічний паспорт на будинок, виготовлений станом на 31.07.2017 року, є таким, що відображає дійсне на даний час планування кімнат, їх площу. Раніше з обох входів в будинок була веранда, однак на даний час її немає, і вхід в кімнату 1 відбувається напряму з двору.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що технічне рішення № 10/17.2017-ПЗ, яке виготовлене ТОВ «Енергосервіс ЛТД» за замовленням ОСОБА_2 на підставі технічного паспорта, діючого в останній редакції, є необґрунтованим в частині відповідності запропонованого варіанту поділу будинку діючим будівельним нормам. Оскільки, за цим технічним рішенням одному співвласнику пропонується виділити кімнати 1, 2, 4, а іншому співвласнику - кімнати 3 і 5, при цьому кімната 3 є житловою, а кімната 5 - верандою. Проте кімнати 3 і 5 не можуть бути відокремленою квартирою, оскільки їх загальна площа становитиме 28,8 кв.м. при мінімально необхідній згідно будівельних норм площі для однокімнатної квартири - 30 кв.м. До того ж при такому варіанті, відсутня відокремлена кухня. А в квартирі, що скрадатиметься з кімнат 1, 2, 4 відсутня житлова кімната, площа якої більша за 15 кв.м, що також є порушенням норм ДБН. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 за запропонованим нею варіантом користування квартирою задоволенню не підлягають.

При цьому, суд виходив з того, що єдиним можливим варіантом визначення порядку користування житловим будинком, суд вбачає варіант, який в цілому відповідає запропонованому варіанту у висновку експерта № 2793/2794/16-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 17.01.2017 року, відповідно до якого одному із співвласників може бути виділено в користування кімнати, які за технічним паспортом від 31.07.2017 року відповідають: кімнаті 1, площею 7 кв.м, та кімнаті 2, площею 12,4 кв.м. Іншому співвласнику кімнати, що згідно останнього технічного паспорту відповідають: кімнаті 3, площею 18,8 кв.м, та кімнаті 5, площею 10 кв.м. Кімнату 4, площею 10,3 кв.м., залишити у спільному користуванні співвласників. При цьому, спільна кімната 4 може бути використана та облаштована співвласниками як кухня.

Відповідно до встановленого порядку користування будинком, який склався на даний час між сторонами, за визначеного судом варіанту, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 в користування доцільно залишити кімнати 3 і 5, оскільки вона облаштувала ці кімнати для свого проживання і тривалий час користується ними, при цьому відповідно кімнати 1 та 2 передати в користування ОСОБА_2

Для встановлення визначеного судом порядку користування будинком, необхідно влаштувати дверний проріз із кімнати 2 в кімнату 4. Обов'язок по його влаштуванню суд поклав на ОСОБА_3, оскільки вона тривалий час проживає в будинку, і їй виділяються в користування кімнати більші як за житловою так і за сукупною площею, при цьому дверний блок між кімнатами 2 та 4 має бути встановлено обома сторонами спільно.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_3 ґрунтуються на технічному рішенні, яке виготовлене на підставі технічного паспорта, який не відповідає дійсному плануванню та площам кімнат у будинку. Суд також виходив з того, що надане ОСОБА_3 технічне рішення є необґрунтованим в частині відповідності запропонованого варіанту поділу будинку діючим будівельним нормам, що підтверджується висновками проведених по справі експертиз, оскільки за технічним рішенням одному співвласнику пропонується виділити кімнати, 3, 5, і частину кімнати 4, які в сукупності відповідають мінімальній площі відокремленої квартири. Проте, іншому співвласнику в такому разі залишаться кімнати 1 та кімната, що утвориться при об'єднанні кімнати 2 і частини кімнати 4, які не можуть за діючими будівельними нормами бути відокремленою квартирою, так як, їх сукупна площа менша 30 кв.м, відсутня окрема кухня, враховуючи, що веранда відсутня і вхід в кімнату 1 відбувається одразу з двору, такий розподіл істотно порушує права іншого співвласника. Отже, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку про недоведеність зустрічних позовних вимог про можливість поділу будинку на дві ізольовані квартири.

Переглядаючи справу за наявними в ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийняті рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Встановлення порядку користування квартирою не є тотожнім з її розділом в натурі, а тому спеціальні знання для цього, а саме призначення і проведення експертизи не є необхідним.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідно до встановленого порядку користування будинком, який склався на даний час між сторонами, в користування ОСОБА_3 доцільно залишити кімнати 3 і 5, оскільки вона облаштувала ці кімнати для свого проживання і тривалий час користується ними, при цьому, відповідно кімнати 1 та 2 слід передати в користування ОСОБА_2

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_2 не оспорюють те, що в користуванні ОСОБА_2 слід залишити кімнату 1, площею 7,0 кв. м., та кімнату 2, площею 12,4 кв. м., а ОСОБА_3 кімнату 3, площею 18.8 кв.м., та кімнату 5, площею 10,0 кв.м., а тому відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі встановлено, що сторони не можуть дійти згоди щодо користування кімнатою 4, площею 10,3 кв.м.

Висновок суду першої інстанції про те, що кімнату 4, площею 10,3 кв. м., слід залишити у спільному користуванні співвласників, так як зазначена кімната може бути використана та облаштована співвласниками як кухня, а тому для встановлення порядку користування будинком, необхідно влаштувати дверний проріз із кімнати 2 в кімнату 4 та обов'язок по його влаштуванню слід покласти на ОСОБА_3, оскільки вона тривалий час проживає в будинку, і їй виділяються в користування кімнати більші як за житловою так і за сукупною площею, при цьому, дверний блок між кімнатами 2 та 4 має бути встановлено обома сторонами спільно, колегія суддів вважає помилковим, адже кімната 4 є прохідною з кімнати 5 в кімнату 3, якими користується ОСОБА_3 там знаходяться її речі, а тому кімната 4 не може бути в загальному користуванні сторін, крім цього, між кімнатою 4 та кімнатою 2 побудовано перестінок.

Покладення на сторін обов'язку здійснити необхідні будівельні роботи для перепланування будинку, а також стягнення компенсації за відступ від частки виходить за межі правової природи встановлення порядку користування житлом, оскільки по суті підміняє собою рішення про поділ будинку в натурі.

У зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

В даному випадку, колегія суддів вважає, що доцільним буде виділити в користування ОСОБА_2 кімнату (кухню) площею 7,0 кв. м., кімнату площею 12,4 кв.м. позначені на технічному плані технічного паспорта від 31.07.2017 року номерами 1 та 2, а ОСОБА_3 кімнату площею 18,8 кв. м., кімнату площею 10,3 кв. м., веранду площею 10 кв. м., позначені на технічному плані технічного паспорта від 31.07.2017 року номерами 3, 4 та 5.

Відступ від відповідності реальних часток ідеальним, колегія суддів допускає з огляду на будівельно-технічну особливість будинку, а саме можливого доступу до кімнати № 3 лише з кімнати №4, а також враховуючи фактичне користування будинком та те, що позивач не проживає у даному будинку та не здійснює догляду за ним.

Також у справі встановлено, що сторони спору визнають, що технічний паспорт на будинок, виготовлений станом на 31.07.2017 року, є таким, що відображає дійсне на даний час планування кімнат, їх площу. Як вбачається з технічного плану станом на 02.08.2011 року вхід у будинок у кімнату 1-2 (кухня) відбувався через веранду, яка мала площу 7,6 м2, можливість відновлення та користування якою позивачем не втрачено. / т.1 а.с. 38/.

Також сторони пояснили, що кімнату № 5 відповідач перелаштувала частково під кухню, а тому залишати в спільному користуванні приміщення № 1 позначеного в плані, як кухня доцільності немає; також у свою частину будинку позивач має доступ з двору через фундамент на якому раніше була веранда, а тому необхідності залишати в спільному користуванні приміщення № 5 позначене на плані, як веранда також доцільності немає.

Та обставина, що позивачу залишено у користуванні приміщення загальна площа яких менша належної їй на праві власності площі, на думку колегії не порушує її прав, так як право спільної часткової власності не припинено та не змінює розміру часток співвласників у будинку.

Дані висновки відповідають правовій позиції, викладеної в постанові ВСУ від 03.04.2013 року у справі № 6-12цс13, у якій, виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України Суд дійшов висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки вбачає підстави для встановлення порядку користування будинком за адресою: АДРЕСА_1, однак у порядку відмінного від запропонованого позивачем.

Судова колегія вважає, що відсутні правові підстави також для задоволення зустрічних позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 відповідно до положень ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано доказів про можливість поділу будинку в натурі на дві ізольовані квартири, а відповідно до висновку експерта судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи № 491/492/493/16-21 Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 07.09.2016 року визначити можливі варіанти розподілу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на дві рівні частини з врахуванням фактичних технічних характеристик житлового будинку, не вбачається можливим. / т. 1 а.с 101-111/

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку про часткове задоволення апеляційних скарг в частині наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Керуючись п. п. 8, 9 розділу ХІІІ Перехідних положень, ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 19.10.2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити порядок користування житловим будинком, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, виділивши в користування ОСОБА_2 кімнату (кухню) площею 7,0 кв. м., кімнату площею 12,4 кв.м. позначені на технічному плані технічного паспорта від 31.07.2017 року номерами 1 та 2, ОСОБА_3 кімнату площею 18,8 кв. м., кімнату площею 10,3 кв. м., веранду площею 10 кв. м., позначені на технічному плані технічного паспорта від 31.07.2017 року номерами 3, 4 та 5.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Підпис Л. О. Голота

Судді : Підпис П. В. Кучевський

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий Л. О. Голота