У Х В А Л А

4 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року в справі за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про виправлення описки у виконавчому листі та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

Деснянський районний суд м. Києва ухвалою від 16 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року, заяву уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» задовольнив: виправив у виконавчих листах, виданих 30 березня 2016 року у справі № 2-290/2014 рік на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2014 року у справі за позовом ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - зазначену невірно дату розгляду Деснянським районним судом м. Києва справи з 14 квітня 2016 року на 14 квітня 2014 року; поновив ПАТ «КБ «Надра» строк пред'явлення до виконання виконавчих листів, виданих 30 березня 2016 року у справі №2-290/2014 рік на підставі зазначеного рішення.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 25 листопада 2016 року відмовив у прийнятті касаційної скарги ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року на підставі статті 324 ЦПК України.

24 лютого 2017 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального і процесуального права, а саме статті 324, частини першої статті 371 ЦПК України, статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування своїх доводів заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

19 серпня 2013 року, 22 липня та 7 жовтня 2015 року, 16 травня та 30 червня 2016 року, а також постанову Верховного Суду України від 20 січня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 2 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У судовому рішенні, яке просить переглянути заявник, суд касаційної інстанції відмовив у прийнятті касаційної скарги, посилаючись на те, що ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 27 жовтня 2016 року не підлягають касаційному оскарженню.

Надана для порівняння постанова Верховного Суду України від 20 січня 2016 року прийнята у справі про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та зобов'язання вчинити дії, тобто у справі з іншим предметом позову, змістом позовних вимог та встановленими різними фактичними обставинами справи.

Підстави для висновку про те, що оскаржувана ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаній постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, відсутня.

Разом з тим в наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ:

- від 30 червня 2016 року суд касаційної інстанції відкрив касаційне провадження та витребував матеріали справи;

- від 22 липня 2015 року суд касаційної інстанції призначив справу до розгляду;

- від 7 жовтня 2015 року суд касаційної інстанції залишив у силі рішення суду першої інстанції, яким поновлено пропущений строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання;

- від 19 серпня 2013 року та 16 травня 2016 року суд касаційної інстанції відмовив у відкритті касаційного провадження у справі за заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Порівняння зазначених судових рішень, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Верховний Суд України вже вирішував питання про усунення розбіжностей у застосуванні пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України у подібних правовідносинах, зокрема в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (№ 6-1482цс15) міститься висновок про те, що згідно статті 324 Кодексу, ухвали суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання після їх перегляду в апеляційному порядку касаційному оскарженню не підлягають.

Висновок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 25 листопада 2016 року, про перегляд якої подано заяву, відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року (№ 6-1482цс15).

З огляду на зазначене вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за заявою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про виправлення описки у виконавчому листі та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 листопада 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Л.І. Охрімчук