АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27грудня2017року м. Чернівці

справа №713/1551/17

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.

секретар Герман Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року (головуючий у суді першої інстанції суддя Кибич І.А.),

встановила:

У серпні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення.

Позивач зазначав, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 на забезпечення зобов'язання за кредитним договором від 25 червня 2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий номер 5500, предметом якого є житловий будинок загальною площею 73,2 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м, який знаходиться в с. Іспас по вул. Н. Яремчука, 80 Вижницького району Чернівецької області.

13 жовтня 2016 року банк у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність указане нерухоме майно.

Після отримання права власності на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» намагалося отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_2, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку відповідачі проігнорували.

Посилаючись на указані обставини та норму ст. 40 Закону України «Про іпотеку», банк просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у спірному житловому будинку, без надання іншого жилого приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуального права.

Зокрема, посилається на непорушність права власності банку на спірне нерухоме майно, відсутність у позивача обов'язку надання відповідачам іншого житла при їх виселенні, неправильне застосування судом першої інстанції норми ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог, з посиланням на норму ч.2 ст. 109 ЖК УРСР дійшов висновку про неможливість виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 на забезпечення зобов'язання за кредитним договором 25 червня 2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий номер 5500, предметом якого є житловий будинок загальною площею 73,2 кв.м, житловою площею 52,1 кв.м, який знаходиться в с. Іспас по вул. Н. Яремчука, 80 Вижницького району Чернівецької області.

Предмет іпотеки відповідачем придбано не за рахунок кредиту, що позивачем не оспорюється.

13 жовтня 2016 року державним реєстратором ОСОБА_4 на звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» у порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки за банком зареєстровано право власності на указане нерухоме майно, що стверджується змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №70681271 від 18 жовтня 2016 року (а.с. 4-5).

За змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР).

У такому випадку виселення здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 109 та ст.1322 ЖК УРСР.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-1141цс16.

Схожі правові позиції висловлено також у справах № 6-39цс15, № 6-3057цс16.

Отже, оскільки предмет іпотеки відповідачем придбано не за рахунок наданого позивачем кредиту, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог банку про виселення відповідача без надання іншого житла.

У зв'язку з цим доводи заявника про порушення судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними.

Заявник посилається на те, що за законом він не є органом, який забезпечує осіб, що підлягають виселенню іншим житлом, проте це не є підставою для виселення відповідача без надання іншого житла.

Необґрунтованим є і доводи заявника про те, що спірний житловий будинок втратив статус предмета іпотеки і на час пред'явлення позову банк є власником житлового будинку, як власник має право усувати будь-які перешкоди у користуванні будинком.

Такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки спірні правовідносини виникли з договору іпотеки, а тому обов'язок забезпечення особи житлом не залежить від того чи вимога про виселення заявляється разом з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, чи після набуття банком права власності на нього.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з'ясованих обставин справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382 ЦПК України у редакції Закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 29 грудня 2017 року.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

ОСОБА_5