АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2024/2017 Головуючий в 1-й інстанції - Миколаєць І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Соколової В.В.

при секретарі - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року в справі за позовом Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації до ОСОБА_3, ОСОБА_2, треті особи : ОСОБА_4, ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав ,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Служба у справах дітей Святошинського районного суду м. Києва пред»явило позов до відповідачів ОСОБА_3,ОСОБА_2.,треті особи: ОСОБА_5,ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.

Позивач обґрунтовував вимоги тим ,що відповідачі ведуть антисоціальний спосіб життя,зловживають спиртними напоями та вчиняють сварки у присутності свого сина ОСОБА_6,що негативно впливає на його фізичний та психологічний розвиток. Внаслідок такого способу життя відповідачів та їх ухилення від свого обов»язку щодо виховання та утримання сина,останній перебуває на обліку Служби у справах дітей як дитина,що перебуває у складних життєвих обставинах. Заходи,які були прийняти Службою до відповідачів з метою недопущення продовження такого способу життя та створення умов у сім»ї для належного проживання дитини з батьками,його утримання та виховання останніми до позитивних результатів не призвели,що стало причиною проживання їх дитини з батьками ОСОБА_2,які створили належні умови для його проживання,навчання та розвитку.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове,яким відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що суд при вирішенні спору допустив порушення норм матеріального та процесуального права,однобічно надав оцінку наданим сторонами доказам, що призвело до неправильного вирішення спору.

Вислухавши доповідь судді,пояснення осіб, що з»явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 3466, який до 02.09.2015 року проживав разом із батьками у квартирі АДРЕСА_1.

17.06.2015 року Святошинське районне управління ГУ МВС України в м. Києві звернулось до Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з Поданням «Про вжиття заходів реагування в межах компетенції» № 51/2821 в якому зазначено, що працівниками вказаного управління в ході перевірки за 2012-2015 роки матеріалів ЄО № 4818 від 24.12.2012 р., № 28900 від 30.07.2013 р., № 35831 від 16.09.2013 р., № 42928 від 01.11.2013 р., № 852 від 07.01.2014 р., № 3864 від 29.01.2014 р.,№ 46066 від 18.10.2014 р., № 17680 від 01.05.2014 р„ № 4229 від 30.01.2015 р., № 20422 від 07.05.2015 р., № 20428 від 08.05.2014 р., було здійснено більше тринадцяти разів виїзд за повідомленнями про сімейну сварку та виявлено ряд фактів вчинення насильства в сім»ї в стані алкогольного сп»яніння, а також спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 відносно дружини ОСОБА_2. Під час вчинення правопорушень постійно присутня малолітня дитина ОСОБА_6 (а.с.56 т.1).

02.09.2015 року спеціалістами Святошинської служби у справах дітей було здійснено екстрене втручання у ситуацію, що склалась в родині ОСОБА_3-ОСОБА_2 за повідомленням Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві про те, що за адресою : АДРЕСА_1, відбувається конфлікт між батьками, де присутня малолітня дитина.

В результаті даного втручання спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві було складено Акт обстеження житлово-побутових умов проживання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : АДРЕСА_1, яким зафіксовано незадовільний санітарний стан квартири( розкидані речі, брудна білизна, порожні пляшки з-під горілки, битий посуд, поламані дверцята шафи, бруд, сліди крові на підлозі). Під час обстеженні зафіксовано факт знаходження у квартирі матері дитини, ОСОБА_2, у стані алкогольного сп'яніння, а на її тілі виявлені тілесні пошкодження. Відповідно до протоколу тестування на алкоголь, 02.09.2015 року о 16 год. 11 хв. за результатами тесту у ОСОБА_2 зафіксовано 2.81 промілє ( а.с. 59 , 89 том 1).

При цьому спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві було прийнято рішення про відібрання дитини, ОСОБА_6, та його передачу на проживання до дідуся та бабусі, батькам ОСОБА_2, - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до прийняття рішення Святошинською РДА м. Києва ( а.с. 88, 93 том 1).

При обстеженні житлово-побутових умов проживання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою дідуся та бабусі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, : АДРЕСА_2, які є задовільними, встановлено, що ОСОБА_6 не бажає повертатися в сім»ю до батька та матері, і просив залишити його в бабусі та дідуся ( а.с. 60 том 1).

Відповідно до результатів Акту оцінки потреб сім»ї, складання якого спеціалістами Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві розпочато 02.09.2015 року та закінчено 16.09.2015 року, дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_2, проживає поза сімейним оточенням, батьки зловживають алкогольними напоями, є ознаки насильства в сім»ї, існує конфлікт з батьками дружини, помешкання, що займає родина знаходиться в незадовільному стані. Родині запропоновано соціальний супровід та психологічна допомога. При цьому ОСОБА_3 погодився з вказаною оцінкою, ОСОБА_2 лише ознайомилась ( а.с.111-112 том 1).

03.09.2015 року ОСОБА_2 надала письмові пояснення начальнику Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві «Я, ОСОБА_2, дуже шкодую, що сталось. І на майбутнє обіцяю, що такого не буде ні драк, ані скандалів. Зобов»язуюсь, щоб повернути дитину не буде ані п»янок, ані драк. Зроблю уборку квартири.» ( а.с. 90 том 1).

Згідно з медичними документами, ОСОБА_2 зверталась до лікарів, у зв»язку з отриманими тілесними ушкодженнями у жовтні 2012 року, жовтні 2014 року, лютому 2016 року ( а.с.174-180 том 1).

Відповідно до довідки Міського лікувально-консультативного центру Департаменту охорони здоров»я Київської міської державної адміністрації за № 188 від 21.10.2015 року, ОСОБА_2 з 05.10.2015 року по 12.10 2015 року, а ОСОБА_3 з 28.09.2015 року по 06.10.2015 року проходили медикаментозне амбулаторне лікування та обом встановлено діагноз : Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності (а.с. 97 том 1).

За зверненням Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві від 22.10.2015 року за № 40-2720 Міським центром дитини Служби у справах дітей виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) проведено психологічне обстеження малолітньої дитини , ОСОБА_6, яка включала в себе консультацію з матір»ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3; діагностику психоемоційного стану та прихильності ОСОБА_6; консультацію з дідусем ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_5, за висновком якого в емоційному фоні дитини виражена тривожність, невпевненість та страх ( через конфліктну ситуацію у родині), рекомендовано, враховуючи загострену потребу ОСОБА_6 у безпеці, спокою та захисті, його нестабільний психоемоційний стан та з метою мінімізації його подальшого травмування , дитині пройти курс психокорекційних занять з метою стабілізації його психоемоційного стану; збільшити тілесний і емоційний контакт дитини із значимими дорослими; громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вирішити конфліктну ситуацію, яка склалась в родині з метою створення безпечного середовища для проживання та розвитку малолітнього ОСОБА_6 . При цьому у ставленні хлопчика до батька простежується негативізм та емоційна відчуженість , наявний певний страх, що пов»язано, можливо, з поведінкою батька по відношенню до сина . Виявлено бажання хлопчика спілкуватись з матір»ю, а також тривогу, розпач та почуття страху по відношенню до батька, з яким дитина відмовляється зустрічатися( а.с. 50-53 том 1).

За консультативним висновком , наданим Консультативно-діагностичною поліклінікою «Охматдит» 28.10.2015 року, ОСОБА_6, встановлено діагноз : « F 43.1 F 83 Z61.6Посттравматическое стрессовое расстройство, смешанное специфическое расстройство развития экспрессивной речи и школьных навыков. Общее недоразвитие речи III уровня. Проблемы, связанные с подозреваемым физическим насилием и пренебрежительным отношением к ребенку в процессе его воспитания» (а.с,96 том 1).

Згідно з відповіддю Святошинського районного управління ГУ МВС України в м. Києві за № 51/вх..14263 від 02.11.2015 року на звернення Служби у справах дітей Святошинської РДА в м. Києві , ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які проживають за адресою : АДРЕСА_1, ведуть асоціальний спосіб життя, постійно зловживають спиртними напоями, вчиняють сварки в сім»ї. ОСОБА_3 перебуває на обліку в районному управлінні як сімейний бешкетник, а також неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст.. 173-2 КУпАП за вчинення насильства в сім»ї ( а.с.58 том 1 ).

Згідно з характеристикою на учня 2-А класу ОСОБА_6, від 23.09.2015 року, наданої Спеціалізованою школою № 185 ім. Володимира Вернадського Святошинського району м. Києва, вихованням ОСОБА_6 переважно займаються дідусь та бабуся, батьки лише двічі за рік з»являлись на батьківських зборах, дитячі ранки та свята взагалі не відвідували, ОСОБА_6 потребує додаткової уваги з боку батьків, допомоги та контролю у навчанні, проте хлопчика постійно залишали на черговій групі продовженого дня, навіть тоді, коли була можливість його забирати раніше та приділити більше часу на спілкування з дитиною. ОСОБА_6 має все необхідне для навчання, яким його забезпечують переважно дідусь та бабуся, які саме і брали активну участь у житті класу та школи ( а.с. 62 том 1).

Відповідно до характеристики, наданої ТОВ «Північно-Український Будівельний Альянс» від 16.10.2015 року за № 0506 на ОСОБА_2, яка працювала у товаристві на посаді бухгалтера з 02.07.2014 року, остання за місцем роботи характеризується негативно,неодноразово з»являлась на роботу в нетверезому стані ( а.с. 98 том 1).

02.11.2015 року ОСОБА_2 звільнена за угодою сторін відповідно до ст.. 36 КЗпП України ( а.с. 124 том 1 ).

Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація як Орган опіки та піклування, врахувавши надані документи на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної у місті Києві державній адміністрації від 18.11.2015 року, на засідання якої батьки дитини ОСОБА_6 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з»явились , прийшла до Висновку від 23.11.2015 року за №107-8921/40 про доцільність позбавлення батьківських прав громадян : ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їх малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.84-85 том 1).

Пунктами 2 , 3, 4 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК України, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Позбавляючи відповідачів батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_6, суд першої інстанції, встановивши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши покази свідків, виходив з того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зловживаючи алкогольними напоями та маючи синдром залежності, що встановлено Міським лікувальним центром КМДА Департаменту охорони здоров»я Міністерства охорони здоров»я України протягом тривалого часу не приділяли належної уваги розвитку свого сина , прийшовши до висновку про те, що вони ухилялись від виконання своїх обов'язків по вихованню сина: не піклувались про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкувались з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та не створювали умов для отримання сином належної освіти .

Таке рішення суду , колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, відповідним нормам матеріального та процесуального права, що регулюють правовідносини, що виникли між сторонами , встановленим обставинам справи, висновків якого доводи апеляційної скарги не спростовують .

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, чергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя...., і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 6 вказаної Конвенції , держави-учасниці визнають, що кожна дитина має невід'ємне право на життя. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитинивід усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину ( ст. 19 Конвенції про права дитини) .

За принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України , регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім»ї .

При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв»язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Згідно із характеристикою на учня 3-Б класугімназії «Академія» ОСОБА_6 від 20.09.2016 року, останній навчається в даній гімназії з 08.12.2015 року і за цей час виявив помітні успіхи у навчанні, а також у спілкуванні з однолітками. На початку навчання у гімназії ОСОБА_6 мав певні проблеми з комунікацією, з поведінкою, часто конфліктував з однолітками. У нього спостерігалась агресія, напруженість, невпевненість у своїх силах. Також мав певні прогалини в знаннях, а саме: в теоретичному матеріалі, допускав багато орфографічних і пунктуаційних помилок в письмових завданнях, недостатньо розвинені навички з трудового навчання, мав низький темп роботи на уроці, частину завдань не встигав записувати, майже не піднімав руку на уроці.

За час навчання в гімназії ОСОБА_6 став більш спокійнішим, врівноваженим. Помітно покращилося сприйняття навчального матеріалу, усне і писемне мовлення, поступово усунені прогалини в знаннях та з'явилася впевненість у власних силах. Психологічні дослідження класу показали, що дідусь для хлопчика є авторитетом (себе ОСОБА_6 малює поряд з ним, в одязі однакового кольору, зі схожими зачісками та поставою). Діти малювали свою сім'ю і ОСОБА_6 зобразив себе поряд з дідусем та бабусею.

Всі ці зміни на краще в емоційно-психологічному стані хлопчика можливими завдяки величезній кропіткій праці дідуся та бабусі - тимчасових опікунів ОСОБА_5 і ОСОБА_4, щоденно в контакті з класоводом - ОСОБА_10,крок за кроком працювали над подоланням дитиною емоційно-психологічної кризи і прогалин у навчанні ( а.с.59 том 2).

З наведеного вбачається, що рік життя дитини без піклування батьків має позитивний результат у емоційно-психологічному стані останнього, який ОСОБА_6 бажає зберегти, наслідком чого є його особиста відмова від зустрічі з батьками, що підтверджується Протоколом проведення зустрічі з родиною ОСОБА_3, ОСОБА_2 від 16.09.2016 року у гімназії «Академія» у м. Києві, складеного її директором Петрашенко С.М., Назаровою Н.П. - заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_13 - психологом гімназії, ОСОБА_14 - провідним спеціалістом, юрисконсультом Святошинського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім»ї, дітей та молоді ( а.с. 61-62 том 2).

Заперечуючи проти позову щодо позбавлення їх батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначали про їх впевненість того, що дідусь та бабуся дитини негативно впливають на думку дитини, настроюють її проти батьків. Дитина побоюється висловлювати ставлення до батьків, оскільки матеріально та психологічно залежна від бабусі і дідуся, які цим зловживають. Звертають увагу на те, що відповідно до довідки поліції виклики міліції мали місце тільки до січня 2015 року, жодних негативних, протиправних дій відповідачі не вчиняли, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягалися, в стані алкогольного сп»яніння не затримувалися, свідчень про зловживання алкогольними напоями відповідачами за період розгляду справи в суді немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Як вже зазначалось вище, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діагностованопсихічні поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності.

Зазначаючи про те, що після січня 2015 року вони в стані алкогольного сп»яніння не затримувалися, свідчення про зловживання ними алкогольними напоями відсутні, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-яких належних доказів, які б підлягали оцінці у відповідності до ст. 212 ЦПК України того, що вони пройшли повний курс лікування від алкогольної залежності та на даний час позбавились від синдрому залежності, не надали та довідку Міського лікувально-консультативного центру Департаменту охорони здоров»я Київської міської державної адміністрації за № 188 від 21.10.2015 року зі встановленим їм діагнозом, не спростували .

Колегія суддів звертає увагу на те, що вже сам факт хронічного алкоголізму (синдром залежності) призводить до позбавлення батьківських прав, внаслідок чого надані відповідачами їх фотокартки з дитиною, довідки центру раннього розвитку дітей «Бджілка», дитячо-юнацької спортивної школи № 25 міста Києва, позитивна характеристика на ОСОБА_3 з місця роботи, не можуть бути доказами належного виконання батьківських обов»язків.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 ст. 155 СК України).

Вказуючи про те, що виклики міліції мали місце тільки до січня 2015 року, жодних негативних, протиправних дій відповідачі після вказаної дати не вчиняли , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не враховують та не усвідомлюють, що їх поведінка у період з 2012-2015 роки ( було здійснено більше тринадцяти разів виїзд за повідомленнями про сімейну сварку та виявлено ряд фактів вчинення насильства в сім»ї в стані алкогольного сп»яніння, а також спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 відносно дружини ОСОБА_2. Під час вчинення правопорушень постійно присутня малолітня дитина ОСОБА_6) була протиправною, жорстокою по відношенню до дитини, її психічного морального, фізичного здоров»я.

Ухилення від виконання юридичного обов»язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Тривалість протиправної поведінки відповідачів свідчить про їх свідоме нехтування батьківськими обов»язками, внаслідок чого дитина отримала психічну травму, що підтверджується консультативним висновком, наданим Консультативно-діагностичною поліклінікою «Охматдит» 28.10.2015 року, а також вказаними вище висновками, наданими психологами.

Вказані обставини свідчать про те, що відповідачі ухилялись від виконання батьківських обов»язків щодо піклування про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток , наслідком чого є позбавлення їх батьківських прав, що є санкцією за їх протиправну винну поведінку, тобто юридичною відповідальністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом відхилено клопотання про виклик дитини, яка може висловити свою думку відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України, на висновок суду не випливає, оскільки будь-яких доказів того, що ОСОБА_6 виявляв бажання її висловлювати матеріали справи не містять, а з огляду на найвищі інтереси дитини, зважаючи на обставини даної справи, колегія суддів такий виклик вважає недоцільним.

При цьому, колегія суддів доводи апеляційної скарги щодо незаконності відібрання дитини до уваги не приймає, оскільки в даній справі предметом розгляду є виконання та/або невиконання відповідачами своїх батьківських обов»язків, і на розгляд даного питання незаконність та/або законність дотримання порядку відібрання дитини не впливає.

Слід зазначити, що попри очевидні докази своєї винної, протиправної поведінки по відношенню до своєї рідної дитини, що до речі визнавалось ОСОБА_2 при власноручному написанні службі у справах дітей пояснень щодо подій, які відбулись 02.09.2015 року ( а.с. 90 том 1 ), відповідачі каяття не висловлюють, а лише звинувачують не байдуже до їх долі оточення, не розуміючи , що усвідомлення дійсності та каяття є тією обставиною, яка враховується при вирішенні даного питання.

Крім зазначеного , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідачі відповідно до ст.. 169 СК України мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при розгляді якого повинні довести, що вони усвідомили свою протиправну поведінку щодо дитини, каються у скоєному, пройшли повний курс лікування та позбавились синдрому залежності, і їх зміни у способі життя є глибокими і стійкими.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого в даній справі, яке відповідає найвищим інтересам дитини, підстави до скасування якого відсутні .

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - Судді -