УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна особистою приватною власністю за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 5 березня 1994 року по 24 лютого 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5

1 липня 2011 року відповідач на підставі укладеного з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу придбав житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, у вересні 2007 року ОСОБА_5 купив автомобіль Mersedes-Benz С 180, 1994 року виготовлення, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який він у подальшому відчужив ОСОБА_7

Враховуючи те, що дане майно було набуте відповідачем під час перебування в шлюбі, просила з урахуванням уточнень визнати за нею право власності на Ѕ частину цього майна та визнати недійсним свідоцтво від 11 листопада 2014 року НОМЕР_2 про перереєстрацію на ім'я ОСОБА_7 права власності на автомобіль.

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на спірне майно.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що зазначені житловий будинок і транспортний засіб він придбав за грошові кошти, які йому подарувала мати та сестра.

Автомобіль був ним відчужений на користь ОСОБА_7 у передбаченому законом порядку.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право особистої приватної власності на будинок № АДРЕСА_1.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13 травня 2016 року в частині вирішення спору щодо права власності на житловий будинок скасовано та ухвалено в цій частині рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку № АДРЕСА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору щодо права власності на житловий будинок та ухвалюючи в цій частині нове рішення про визнання за ОСОБА_4 права власності на його половину і відмову у задоволенні зустрічного позову, суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 57, 60 СК України, належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що спірне нерухоме майно було придбане ОСОБА_5 під час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4, а також із недоведеності того, що грошові кошти на придбання будинку були його особистою приватною власністю.

Колегія погоджується з такими висновками.

Із матеріалів справи вбачається, що в п. 13 договору купівлі-продажу спірного будинку від 1 липня 2011 року покупець ОСОБА_5 повідомив продавця ОСОБА_8 про отримання ним згоди іншого з подружжя - ОСОБА_4 на купівлю майна за спільні сімейні кошти (т. 1 а.с. 62).

Така письмова згода дружини засвідчена в цей же день приватним нотаріусом. (т. 1 а.с. 19, 52).

Отже, під час укладення договору купівлі-продажу будинку подружжя визначило режим спільної сумісної власності будинку.

Таким чином, встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та відмову ОСОБА_5 у зустрічному позові.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до оцінки доказів, проте згідно зіст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний С.П. Штелик