Номер провадження: 22-ц/785/4157/17
Номер справи місцевого суду: 1522/5484/12
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року,

встановила:

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 50442,61 грн., з яких: 33155,64 грн. грошовий еквівалент 1200,00 дол. США за курсом, встановленим НБУ на 18.01.2017 року; 7286,97 грн. три відсотки річних від суми боргу за час її прострочення з 24.09.2009 року по 18.01.2017 року; 10 000,00 грн. моральна шкода.

Позов мотивовано тим, що 06.03.2009 року ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_5, яка діяла від імені відповідача ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності, досягли домовленості щодо придбання ним нерухомого майна за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 59, яке належало ОСОБА_4 на праві власності, та з метою забезпечення цієї домовленості відповідач ОСОБА_5, діючи як повноважний представник відповідача ОСОБА_4, в той же день прийняла від нього кошти у розмірі 600,00 дол. США, про що нею була написана розписка, у якій було зазначено дату укладання договору купівлі-продажу та остаточного розрахунку 01.07.2009 року.

24.07.2009 року та 25.08.2009 року позивачем було передано відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у загальному розмірі 600,00 дол. США, на підтвердження чого остання видала йому дві розписки, згідно з якими договір купівлі-продажу та остаточний розрахунок мали відбутися не пізніше 24.09.2009 року, але згодом відповідачі стали вимагати від нього передачі додаткових коштів для оплати витрат на оформлення технічного паспорту на відчужуваний обєкт нерухомості, а також повідомили йому, що у разі його відмови передати кошти на оформлення технічного паспорту з урахуванням «представницьких» коштів на «вирішення питання», вони відмовляться від укладення договору купівлі-продажу.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 33155 грн. 64 коп., три проценти річних в сумі 7286 грн. 97 коп. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду частково оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення в частині стягнення грошових коштів та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законим є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 02.11.2002 року за р. №2-3646, зареєстрованого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 29.11.2002 року під №991 на стор. 67 в книзі 117 доп. ОСОБА_4 набула право власності на 179/5000 частини житлового будинку №59 по Фонтанській дорозі в м. Одесі.

06 березня 2009 року третя особа ОСОБА_5, діючи від імені відповідача ОСОБА_4 на підставі довіреності від 08.10.2008 року терміном дії до 08.10.2018 року, посвідченої державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 за р. №5-2077, видала ОСОБА_3 письмову розписку на підтвердження факту одержання від нього грошових коштів у розмірі 600,00 дол. США в якості завдатку за нерухомість, що розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 59, та в тексті цієї розписки вказала, що загальна вартість відчужуваної нерухомості становить 13000 дол. США, а орієнтовна дата остаточного розрахунку 01.07.2009 року.

24 липня 2009 року відповідач ОСОБА_4 видала позивачу ОСОБА_3 письмову розписку на підтвердження факту одержання від нього грошових коштів в сумі 300,00 дол. США в якості завдатку за нерухомість за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 59, та в тексті цієї розписки вказала, що орієнтовна дата розрахунку 24.08.2009 року.

25 серпня 2009 року ОСОБА_4 видала ОСОБА_3 письмову розписку на підтвердження факту одержання від нього грошових коштів в сумі 300,00 дол. США в якості завдатку за нерухомість за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 59, та в тексті цієї розписки вказала, що орієнтовна дата розрахунку 24.09.2009 року.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається у формі, встановленої для основного договору.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такій договір є нікчемним і відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання такого правочину, тобто нікчемного, недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, а якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, договір про завдаток є невідємною складовою майбутнього договору і повинен бути укладений у формі, встановленої для основного договору, а договір авансу лише посвідчує факт передачі грошей, й аванс підлягає обовязковому поверненню у всіх випадках невиконання сторонами майбутнього договору незалежно від вини сторін.

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача авансу в сумі 1200,00 дол. США, що по курсу НБУ (2762,9792 грн. за 100 дол. США) на 18.01.2017 року складає 33155,64 грн., та трьох відсотків річних від суми боргу за час прострочення з 24.09.2009 року по 18.01.2017 року, що становить 7286,97 грн. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Посилання апеляційної скарги на пропуск строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що остаточний розрахунок за нерухоме майно між сторонами повинен був здійснений 24.09.2009 року, позовна заява про стягнення грошових коштів було подана до суду 06.03.2012 року, що не перевищує строку позовної давності, передбаченого ч. 1 ст. 257 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає судове рішення без змін, якщо судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 268, ч. 1 п. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, судова колегія,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст Постанови складено 21.12.2017 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_8