Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до відділу культури Тальнівської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: начальник відділу культури Тальнівської районної державної адміністрації Качур Альона Ісамутдіновна, про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 02 вересня 1991 року вона працювала викладачем Тальнівської музичної школи. Наказом начальника відділу культури і туризму Тальнівської районної державної адміністрації

№ 59 від 21 вересня 2010 року призначена на посаду директора Тальнівської дитячої музичної школи.

Згідно наказу начальника відділу культури Тальнівської районної державної адміністрації № 69 від 07 липня 2015 року «Про оголошення догани», їй було оголошено догану за відсутність на робочому місці без поважних причин у робочий день 12 червня 2015 року.

Наказом начальника відділу культури Тальнівської районної державної адміністрації від 07 вересня 2015 року № 83 її було звільнено за прогули у робочі дні: 12 червня 2015 року, 18 серпня 2015 року, 20 серпня 2015 року,

21 серпня 2015 року.

Зазначала, що накази є незаконними, оскільки 12 червня

2015 року вона перебувала в м. Черкаси в обласному методичному кабінеті навчальних закладів культури і мистецтв при управлінні культури Черкаської обласної державної адміністрації з приводу подачі письмового звіту про роботу Тальнівської дитячої музичної школи за 2014 -2015 навчальний рік. З приводу відсутності на робочому місці 18 серпня 2015 року, 20 серпня

2015 року та 21 серпня 2015 року, вказувала, що брала відгули за роботу у вихідні і святкові дні.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати протиправними та скасувати наказ № 69 від 07 липня 2015 року «Про оголошення догани» та наказ № 83 від 07 вересня 2015 року «Про звільнення у зв'язку з накладенням дисциплінарного стягнення», поновити її на посаді директора Тальнівської дитячої музичної школи, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 вересня 2015 року до дня поновлення на посаді, а також 6000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від

15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 квітня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 69 від 07 липня 2015 року відділу культури Тальнівської районної державної адміністрації «Про оголошення догани ОСОБА_4.».

Визнано незаконним наказ № 83 від 07 вересня 2015 року відділу культури Тальнівської районної державної адміністрації «Про звільнення у зв'язку з накладенням дисциплінарного стягнення» в частині визнання для ОСОБА_4 12 червня 2015 року днем прогулу без поважних причин.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відсутність ОСОБА_4 на роботі 12 червня 2015 року не можна вважати прогулом, оскільки вона перебувала в цей день в обласному методичному кабінеті навчальних закладів культури і мистецтв у м. Черкаси, виконуючи при цьому свої посадові обов'язки. 18 серпня 2012 року, 20 серпня 2015 року та

21 серпня 2015 року ОСОБА_4 була відсутня на роботі без поважних причин, оскільки наказ про надання їй відгулів не видався.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданими сторонами доказами, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз'яснень, наданих у п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставини, які не оспорюються сторонами, зокрема щодо відсутності ОСОБА_4 на роботі 18 серпня 2012 року, 20 серпня 2015 року та 21 серпня 2015 року, а також необґрунтованість доводів позивача щодо перебування її в цей період у відгулах без винесення відповідного наказу, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Суди попередніх інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм належну оцінку, вірно застосували норму права до спірних правовідносин, законно та обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від

15 лютого 2016 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від

29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

В.М.Коротун

Л.М.Мазур