Провадження № 2/522/3995/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 і Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на майно, відкрите після смерті ОСОБА_2, померлого 07.01.2014 року, у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування у вигляді майнового права на обєкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири будівельний номер № 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями загального призначення, підземним паркінгом за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19, в межах виконаних померлим фінансових зобовязань за договором купівлі-продажу майнових прав № 4/3-11//1 від 14.06.2013 року та додаткової угоди № 1 цього договору від 30.09.2013 року на суму, що в еквіваленті складає 33 029,34 доларів США; розірвати між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» договір купівлі-продажу майнових прав № 4/37-11/1 від 14.06.2013 року та додаткову угоду № 1 до цього договору від 30.09.2013 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 370 760,68 грн. (Триста сімдесят тисяч сімсот шістдесят грн. 68 коп.).

В подальшому, за час розгляду справи, позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, та просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» грошові кошти у розмірі 484 847,24 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 07.01.2014 року, та ОСОБА_3, померлого 10.08.2005 року.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 07.01.2014 року, майнові права на обєкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири, будівельний номер 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: м. Одеса, вул. М. Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19, що виникли у спадкодавця за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 14.06.2013 року та додаткової угоди № 1 до цього договору від 30.09.2013 року на суму, що є еквівалентною 33 029,34 доларів США.

Розірвано договір купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири, будівельний номер 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: м. Одеса, вул. М. Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19 від 14.06.2013 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» та ОСОБА_4, права покупця за яким згідно додаткової угоди № 1 до цього договору від 30.09.2013 року перейшло до ОСОБА_2

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, у звязку з розірванням договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна від 14.06.2013 року, в розмірі 484 847,24 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. При цьому суд апеляційної інстанції переглядав рішення суду першої інстанції в частині розірвання договору купівлі-продажу майнових прав від 14.06.2013 року та додаткової угоди № 1 від 30.09.2013 року та стягнення коштів. В іншій частині рішення суду першої інстанції не переглядалось.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області від 16.04.2015 року, відкрито виконавче провадження ВП № 47233211, на підставі заяви ОСОБА_1 та виконавчого листа № 522/15026/14ц, виданого 02.04.2015 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 484 847,24 грн.

01.10.2015 року виконавче провадження ВП № 47233211 було закінчено на підставі пункту 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» вимог виконавчого документу у повному обсязі, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову. Кошти у розмірі 484 847,24 грн. перераховано ОСОБА_1 згідно платіжних доручень № 3625 від 08.06.2015 року, № 3808 від 25.06.2015 року та № 4661 від 01.10.2015 року.

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 10.03.2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна від 14.06.2013 року, додаткової угоди № 1 від 30.09.2013 року та стягнення коштів скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За уточненими позовними вимогами від 05.04.2017 року, ОСОБА_1 просить у суду розірвати договір купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири, будівельний номер 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: м. Одеса, вул. М.Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19, № 4/37-11/1 від 14.06.2013 року та додаткову угоду до нього № 1від 30.09.2013 року, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» та ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_1; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 недоотримані грошові кошти у звязку з розірванням договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна № 4/37-11/1 від 14.06.2013 року у розмірі 410 578, 17 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» на користь держави судові витрати, повязані із розглядом справи.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 07.01.2014 року помер ОСОБА_2, про що свідчить актовий запис № 303 відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Реєстраційної служби Одеського МУЮ. Вона є матірю померлого та єдиною спадкоємицею першої черги на майно, що йому належало на час смерті, та яку вона прийняла у встановленому законом порядку.

За життя спадкодавець уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» договір купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно у вигляді двокімнатної квартири № 37 п вул. Маршала Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19 у м. Одеса. Зобовязання за вищевказаним договором спадкодавцем були виконані частково та сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» кошти в розмірі 269 938,46 грн, що в еквіваленті відносно долара США становило 33 029,34 долари США.

ОСОБА_5 у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 та набула всіх прав та обовязків за договором купівлі- продажу майнових прав на нерухоме майно 14.06.2013 року.

ОСОБА_1 стверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» істотно порушує умови, встановлені договором, оскільки на неодноразові її письмові звернення з питань прав та обовязків за вищевказаним договором, у тому числі і щодо розірвання договору і повернення фактично сплачених спадкодавцем коштів, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» вважає її неналежним контрагентом у відносинах, а приватний нотаріус може видати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом на майнове право, яке виникло на підставі договору від 14.06.2013 року та додаткової угоди до нього від 30.09.2013 року виключно на суму у розмірі 269 938,46 грн.

Позивач вважає, що оскільки оплата за договором здійснювалась в еквіваленті до долара США, а договором визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, видача свідоцтва про право власності на суму 269 938,46 грн. порушить її права на повернення фактично сплачених коштів спадкодавцем (33 029,34 доларів США).

Крім того, позивач зазначає, що протиправна поведінка відповідача, порушення ним цивільного права щодо своєчасного отримання позивачем коштів за спірним договором, значною мірою завдало їй душевних страждань, в результаті чого вона зазнала моральної шкоди, яку оцінила у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до поданих заперечень на позовну заяву, представник ТОВ «ДІАНА ПЛЮС» позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивач не скористався своїм правом звернутися до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» з письмовою заявою про розірвання договору та повернення фактично сплачених грошових коштів, а отже відсутні підстави для його розірвання.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» зазначив, що враховуючи те, що покупець ОСОБА_2, до часу своєї смерті, фактично сплатив 269 938,46 гривень на користь ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС» за договору купівлі-продажу майнових прав № 4/37-11/1 від 14.06.2013 року та додаткову угоду № 1 до цього договору від 30.09.2013 року, а до спадкоємця ОСОБА_1, відповідно до статті 1218 ЦК України, перейшли майнові права, що належали покупцю за життя, ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС» повинно повернути зазначену суму коштів спадкоємцю, за вирахуванням 4 % (штраф вираховується за курсом міжбанку за минулий день гривні до долара США) від суми договору, у разі якщо спадкоємець звернеться з відповідною заявою до ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС».

Також ТОВ «ДІАНА ПЛЮС» не погоджується з вимогою ОСОБА_5, щодо стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодних доказів визнання неправомірності дій чи бездіяльності відповідача, не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

05.04.2017 року представником позивача подана заява про розгляд справи за його відсутність.

Представник відповідача у судовому засіданні 05.04.2017 року просив слухати справу без фіксації судового процесу, час на підготовку щодо нових вимог позивача вважав не потрібним.

Суд, дослідивши матеріали справи, за наслідками чого дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1. є матірю ОСОБА_6, який помер 07 січня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 6).

ОСОБА_1 28 лютого 2014 року звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_2, тобто в строк передбачений ст. 1270 ЦК України. Судом встановлено, що 14 червня 2013 року між ТОВ «Діана-Плюс» та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна, а саме - майнових прав на двокімнатну квартиру № 37, розташовану на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-побудованим дитячим садком на 50 місць за адресою: м. Одеса, вул. Маршала Малиновського,16/1, вул. Багрицького, 19.

Згідно до додаткової угоди № 1 від 30 вересня 2009 року права та обовязки по договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року переходять від ОСОБА_7 до ОСОБА_2 Вказана додаткова угода є невідємною частиною договору купівлі- продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року.

Пунктом 5.2 договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року визначено, що сума договору складає 615 372,19 грн, за курсом міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20 %, що в еквіваленті становить 75 495,60 доларів США.

Відповідно до повідомлення ТОВ «Діана-Плюс» на імя приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 від 23 червня 2014 року, фінансові зобовязання за договором купівлі-продажу майнових прав па обєкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року ОСОБА_2 виконані не в повному обсязі. Станом 23 червня 2014 року ОСОБА_2 через касу ТОВ «Діана-Плюс» були внесені кошти в розмірі 269 938.60 грн, що в еквіваленті складає 33 029,34 доларів США.

10.03.2015 року ОСОБА_5 набрала майнових прав в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлого 07.01.2014 року на обєкт нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири, будівельний номер 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: м. Одеса, вул. М. Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19, що виникли у спадкодавця за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 14.06.2013 року та додаткової угоди № 1 до цього договору від 30.09.2013 року, з моменту набрання чинності рішення апеляційного суду Одеської області, яким її визнано спадкоємицею за законом.

Таким чином, з 10.03.2015 року ОСОБА_5 набула прав та обовязків контрагента за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 14.06.2013 року та додаткової угоди № 1 до цього договору від 30.09.2013 року, укладеного між ТОВ «Діана Плюс» та ОСОБА_9

Відповідно до п. 5.10 договору купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомого майна від 14 червня 2013 року за домовленістю сторін покупець має право звернутися до продавця з письмовою заявою про розірвання договору та повернення фактично сплачених ним грошових коштів, внаслідок чого продавець зобов'язується у триденний термін повернути фактично сплачені кошти за вирахуванням 4 % (за курсом міжбанку за минулий день гривні до долара США) від суми договору. За вказаних умов договір буде вважатися припиненим за згодою сторін.

Пунктом 7.3 вказаного договору визначено, що у разі відмови покупця від виконання грошових зобов'язань продавець має право розірвати договір в односторонньому порядку з поверненням покупцю сплачених ним коштів за вирахуванням 4 % (за курсом міжбанку за минулий день гривні до долара США) від суми договору.

Отже, умовами договору передбачено розірвання договору лише за згодою сторін, а в односторонньому порядку може розірвати лише продавець, тому до даних правовідносин необхідно застосовувати положення ст.ст. 651, 652 ЦК України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивач має довести підстави для розірвання договорів, передбачені ст. 651 ЦК України.

Відповідно до висновків Вищого спеціалізованого суду України, викладених в ухвалі від 28.10.2015 року, обовязкових для виконання судами першої другої інстанцій в даній справі, встановлена необхідність зясування судом першої інстанції, в чому саме полягає істотність порушення умов договору зі сторони ТОВ «Діана-Плюс», що тягне його розірвання, та чи завдано цими порушеннями ОСОБА_5 як спадкоємцю після смерті ОСОБА_9 шкоди, у зв'язку з чим вона позбавлена того, на що розраховував ОСОБА_9 під час укладення договору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Оцінка порушення договору, як істотного, здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. Також критерієм істотного порушення закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Указана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13.

Метою укладання договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 14.06.2013 року та додаткової угоди № 1 до цього договору від 30.09.2013 року є, по перше, створення в процесі будівництва обєкта нерухомого майна у вигляді двокімнатної квартири, будівельний номер 37, розташованої на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: м. Одеса, вул. М. Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19; по-друге, отримання майнових прав на предмет договору після його створення.

Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким це договір, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За загальним правилом (частина перша статті 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно із частиною другою статті 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (частина друга статті 692 ЦК України).

У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару частково, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором.

Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України.

Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Доказів неналежності виконання з боку ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС» умов договору купівлі-продажу майнових прав, результатом якого є створення та передача останніх на двокімнатну квартиру, будівельний номер 37, розташовану на 4-му поверсі багатоповерхового житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом і вбудовано-прибудованим дитячим садком за адресою: м. Одеса, вул. М. Малиновського, 16/1, вул. Багрицького, 19 позивачкою не надано.

Доводи ОСОБА_5 щодо істотного порушення умов, встановлених договором з боку ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС» не заслуговують на увагу, оскільки її неодноразові письмові звернення з питань розірвання договору і повернення фактично сплачених спадкодавцем коштів можуть виступати лише предметом розірвання договору за згодою сторін. Мотивування ускладнення фінансування умов договору щодо оплати договору частками та скрутний матеріальний стан є підставою для розгляду можливості розірвання за згодою сторін.

Без досягнення взаємної згоди сторін щодо розірвання, підставою розірвання договору в судовому порядку можуть вважатися лише доводи щодо неналежного виконання ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС» умов договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно від 14.06.2013 року та додаткової угоди № 1 до цього договору від 30.09.2013 року, що виражаються в позбавлені ОСОБА_5 можливості досягнення мети договору, якою є завершення будівництва квартири та передачі їй майнових прав на предмет договору. Доказів порушення ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС» термінів будівництва, строків здачі обєкта в експлуатацію, затримки підписання акту прийняття-передачі майна та/або інших ОСОБА_5 суду не наведено.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. суд приходить до висновку, щоб вони не підлягають задоволенню. ОСОБА_5 зазначає, що протиправна поведінка відповідача, порушення ним цивільного права щодо своєчасного отримання позивачем коштів за спірним договором, значною мірою завдало їй душевних страждань, в результаті чого вона зазнала моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Суд не задовольняє вимоги ОСОБА_5 щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки не надано жодних доказів визнання неправомірності дій чи бездіяльності ТОВ «ДІАНА-ПЛЮС», не зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІАНА-ПЛЮС» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на обєкт нерухомого майна, стягнення грошових коштів та моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя:

05.04.2017