АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2027/8487/12 Головуючий І інстанції - Сугачова О.О.
Провадження № 22ц/790/7093/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Бровченка І.О.,

-Кружиліної О.А.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, заінтересована особа: ОСОБА_4, -

встановила:

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року про відмову у задоволенні його скарги на дії заступника начальника Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Трофімової Т.М., вважаючи вказану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, і постановити нову, якою вимоги скарги задовольнити у повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 вказує, що суд першої інстанції безпідставно не звернув увагу на ту обставину, що рішення Московського районного суду м.Харкова від 29 березня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 суми боргу за договором позики від 26.01.2009 року в розмірі 487446,77 грн. до цього часу не виконане, що заступник начальника Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області Трофімова Т.М., на виконанні у якої знаходилися виконавчі провадження, не вжила усіх передбачених законом дій з метою виконання рішення суду, не ініціювала примусове проникнення до квартири боржника з метою виявлення, арешту та опису майна боржника ОСОБА_4 на яке може бути звернено стягнення (телевізор, холодильник, пральна машина, пилосос, телефон, інша сантехнічна та побутова техніка), не наклала на боржника штраф у відповідності до вимогст.188-13 КУпАП, не ініціювала вирішення питання про тимчасове обмеження боржника у виїзді за межі України, не внесла подання до правоохоронних органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, згідно поштових повідомлень, причину неявки не повідомили.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого заявником судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановленою, а особами, які беруть участь у справі, не заперечується, що 19.03.2013 року Московським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 суму боргу за договором позики від 26.01.2009 року в розмірі 487446,77грн. та судовий збір в сумі 3219грн.

08.07.2014 року державним виконавцем Московського ВДВС винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень за №№ 43951355, 43951425 і направлено сторонам для відома.

Державним виконавцем здійснювались виконавчі дії з метою примусового виконання рішення суду. Так, постановою від 08.07.2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, копія постанови надіслана сторонам виконавчого провадження; направлялися запити до ДФС України, УПФ України з метою виявлення джерел доходу боржника, настилалися запити до установ і організацій, уповноважених здійснювати реєстрацію права власності на окремі види майна, з метою виявлення такого майна у боржника та звернення на нього стягнення; в межах зведеного виконавчого провадження накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить боржнику, проте зверненню стягнення на неї перешкоджає та обставина, що вказана квартира обтяжена іпотекою кредитора ЗАТ «ОТП Банк».

Постановою від 18.02.2016 року замінено стягувача у виконавчому проваджені на ОСОБА_3

Згідно інформаційної довідки від 21.05.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, вказана вище нерухомість є предметом іпотеки ЗАТ «ОТП Банк».

Згідно наданої державному виконавцю інформації Головного управління ДМС у Харківській області від 10.03.2017 року ОСОБА_4 за обліками не значиться.

Згідно наданого державним виконавцем акту державного виконавця від 24.05.2017 року нею при виході за місцем мешкання боржника встановлено відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення.

24.05.2017 року державним виконавцем у порядку п. 9 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Підставою для винесення державним виконавцем такого рішення вказувалось те, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, у власності боржника не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а на єдине житло боржника - квартиру АДРЕСА_1 відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-УІІ від 03.06.2014 року, встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на це майно.

Заперечуючи проти скарги, заступник начальника Московського ВДВС Трофімова Т.М. посилалася на те, що відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла до 02.06.2016 року статтею 30 цього Закону передбачено, що строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документу. Чинним ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІІІ вказані строки не передбачені.

Постановляючи 10 жовтня 2017 року ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що надані державним виконавцем письмові докази, якими є копії матеріалів виконавчого провадження, свідчать про відсутність даних про недотримання нею вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та про порушення прав та законних інтересів ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції, так як вона постановлена у відповідності із законом.

Розглядаючи справу за скаргою ОСОБА_3, суд першої інстанції перевірив викладені у скарзі доводи і, у відповідності до вимог ст.ст.210, 387, 388 ЦПК України, надав встановленим обставинам належну правову оцінку.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки в ній міститься ретельно викладені положення національного законодавства, яким регулюються вирішення даної категорії справ, та судова практика ЄСПЛ, однак відсутні дані про тотожність фактичних обставин і спірних правовідносин у наведених апелянтом прикладах інших справ з обставинами у даній справі за скаргою ОСОБА_3

Дійсно, як обґрунтовано зазначає апелянт, рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.03.2013 року тривалий час не виконується, а державний виконавець в межах виконавчого провадження не наклав на боржника штраф, не ставив перед уповноваженими законом органами на вирішення питання про примусове проникнення в житло боржника, про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ст.382 КК України, про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно ст.377-1 ЦПК України.

Разом з тим, зазначені обставини не спростовують висновку суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що державний виконавець з виходом на місце проживання боржника перевірив житло і склав акт про відсутність майна, на яке за законом може бути звернення стягнення, а відтак відсутні передбачені законом підстави для примусового проникнення в житло боржника.

Диспозиція ст. 382 КК України, як і ст.377-1 ЦПК України, передбачає обов'язковою умовою для їх застосування наявність доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

Скаржником та його представниками не надано доказів наявності в діяннях боржника умисного ухилення від виконання рішення суду, а матеріали справи таких даних також не містять.

За таких обставин, керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, стс.т.313-315, 317, 319, 324, 386-388 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.О. Бровченко

О.А. Кружиліна