АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 647/1840/16-ц Головуючий в І інстанції Миргород В.С.
Номер провадження: №22-ц/791/564/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 25 січня 2017 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ спільного сумісного майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ спільного сумісного майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в період часу з 2008 року по 2016 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, за час яких вони набули у спільну сумісну власність житловий будинок №14 по вул. Гагаріна,14 в с. Веселому Бериславського району Херсонської області, розташований на земельній ділянці площею 1045,0 кв.м., право власності на які зареєстровано за відповідачем. У звязку із припиненням фактичних шлюбних відносин та виникненням спору щодо поділу спільного сумісного майна, просила суд визнати факт проживання її з відповідачем однією сімєю, провести поділ спільного сумісного майна та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку №14 по вул. Гагаріна,14 в с. Веселому Бериславського району Херсонської області та на ? частину земельної ділянки за вказаною адресою.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 25 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сімєю та поділ спільного сумісного майна відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В письмових запереченнях ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_4, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд виходив із недоведеності факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та придбання спірного майна за спільні кошти.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який припинено рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 22.12.2011 року, на підставі якого 05.03.2012 ОСОБА_4 отримав свідоцтво про розірвання шлюбу, у зв»язку із чим були внесені зміни у актовий запис про шлюб до Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб та зареєстровано розірвання шлюбу (а.с.51-52).

Згідно останніх відомостей про роботу, внесених до трудової книжки ОСОБА_4 та пояснень сторін в ході розгляду справи, відповідач працював вахтовим методом на будівельній дільниці електрогазозварювальником у ЗАТ «Запсибинтерстрой» Тюменської області Російської Федерації з 16.05.2012 року по 01.08.2012 року та мав заробіток у межах 3000 доларів США, позивачкою ці обставини визнані та не заперечувалися, крім того надані пояснення судам першої та апеляційної інстанції, що ці кошти відкладалися відповідачем з метою придбання будинку.

09 жовтня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_4 набув у власність житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1045 га по вул. Гагаріна, 14 у с . Веселе Бериславського району Херсонської області.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зазначала, що вказане майно є їх спільною сумісною власністю, як чоловіка та жінки, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу в період часу з 2008 року по 2016 рік.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при застосуванні ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який припинений рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області лише 22.12.2011 року і 05.03.2012 року зареєстровано розірвання шлюбу у органах РАЦС, від так до цього часу не можна вважати, що відповідач перебував у шлюбних відносинах з іншою жінкою, зокрема позивачем у справі, що відповідає положенням ст.25 СК України, відповідно якої жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно (постанова Верховного Суду України від 20 лютого 2012 р. у справі № 6-97цс11).

Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року, зробленого за результатами розгляду справи № 6-148цс12 , ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сімї.

Приймаючи до уваги незначний проміжок часу з моменту розірвання шлюбу відповідача до моменту придбання спірного майна, а також враховуючи термін його перебування за межами України, що унеможливлювало протягом цього періоду ведення спільного господарства та шлюбні стосунки з позивачкою, з огляду на вартість спірного майна у договорі купівлі продажу 77523 грн та пояснення позивачки щодо розміру заробітку відповідача, який відкладався ним для придбання будинку та є цілком достатнім для придбання спірного об»екту нерухомості в особисту приватну власність, зважаючи на зміст п.10 договору купівлі-продажу, у якому відповідач стверджує, що спірний будинок і земельна ділянка набуваються у його особисту приватну власність, на час придбання майна у власність він не перебуває у зареєстрованому шлюбі та ні з ким не проживає однією сім»єю без реєстрації шлюбу, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості та безпідставності заявлених позовних вимог.

Посилання позивачки на проживання відповідача в її помешканні та існування між ними інтимних стосунків, а також взаємна поміч сторін час від часу один одному по господарству не може бути беззаперечним доказом та свідчити про намір та бажання сторін створити саме сім»ю та обопільне бажання придбати спірне майно в спільну сумісну власність за спільні кошти, оскільки матеріали справи не містять достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім'єю та придбання за спільні кошти спірного майна.

Заперечуючи факт проживання однією сім'єю, відповідач зазначив, що він періодично проживав у позивачки у звязку з відсутністю іншого місця проживання, а за надання такої можливості він здійснював ремонтні роботи у її квартирі, про які позивач його просила, при цьому наміру створити сімю у нього не було, спільного господарства вони не вели і спільного бюджету не мали, оскільки більшість часу він перебував на заробітках в іншій країні і ці обставини належними доказами позивачка не спростувала.

Аналіз матеріалів справи, пояснень сторін у сукупності дають підстави вважати, що між сторонами існували взаємовигідні відносини, які не належать до відносин, які б носили характер сімейних, у розумінні діючого законодавства України, та мали юридичні наслідки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог не спростовують, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі наданих сторонами доказів та встановлених судом обставин, а тому відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 25 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1