Справа № 456/2368/16 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/1382/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Іванова О.О.,

з участю представника Вищого професійного училища № 8 м. Стрия ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Вищого професійного училища № 8 м. Стрия на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Вищого професійного училища № 8 м. Стрия, директора Вищого професійного училища № 8 м. Стрия ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено. Поновлено ОСОБА_4 на посаді викладача професійно-технічної підготовки Вищого професійного училища №8 м. Стрия. Стягнуто з Вищого професійного училища №8 м. Стрия в користь ОСОБА_4 12 221,55 грн. середнього заробiтку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з Вищого професійного училища №8 м. Стрия в користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. Рішення в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі допущено до негайного виконання.

Рішення суду оскаржило Вище професійне училище № 8 м. Стрия.

В апеляційній скарзі стверджує, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, судом не в повному обсязі встановлено обставини, які мають значення для справи. Зазначає, що підставою для звільнення позивача стало систематичне невиконання ним без поважним причин обовязків, покладених на нього згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України. Посилається на те, що не відповідає дійсності факт порушення застосування строку дисциплінарного стягнення, оскільки ОСОБА_4 був звільнений від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю протягом певного часу та звільнення позивача відбулося не на підставі одного дисциплінарного проступку, а за їх сукупності. Зазначає, що також не відповідає дійсності факт про те, що у ОСОБА_4 не відбиралися пояснення щодо підстав, які стали причиною для звільнення, оскільки до доповідних записок були складені акти про відмову від надання пояснень. Звертає увагу на те, що суд безпідставно не провів огляд особової справи позивача, як основного доказу систематичних порушень позивачем трудової дисципліни та посадової інструкції. Зазначає, що суд поновив ОСОБА_4 на посаді викладача професійно-технічної підготовки Вищого професійного училища № 8 м. Стрия, однак відповідно до наказу № 31-к від 01 вересня 2010 року ОСОБА_4 переведено з посади методиста на посаду викладача професійно-теоретичної підготовки та саме з цієї посади він був звільненим. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Вищого професійного училища № 8 м. Стрия ОСОБА_2, ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5 про заперечення вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено такі обставини.

Згідно наказу №41-к від 24.09.2009 року ОСОБА_4 прийнятий на роботу на посаду методиста у ВПУ №8 м. Стрия (а.с.5).

Наказом №31-к від 01.09.2010 року ОСОБА_4 був переведений з посади методиста на посаду викладача професійно-теоритичної підготовки того ж училища (а.с.8).

Наказом №36-К від 07.07.2016 року ОСОБА_4 було звільнено із займаної посади у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на нього. Підстава для звільнення: доповідна записка заступника директора з НВР ОСОБА_6 від 01.04.2016 р.; доповідна записка викладача професійно-теоретичної підготовки, голови методичної комісії ОСОБА_7 від 04.04.2016 року; доповідна записка інспектора відділу кадрів ОСОБА_8 від 27.04.2016 року; доповідна записка інспектора відділу кадрів ОСОБА_8 від 24.05.2016 року; акт Державної інспекції навчальних закладів України від 27.05.2016р.(а.с.6).

Згідно з витягом із протоколу засідання профспілкового комітету від 07.07.2016 року останнім надано згоду на звільнення викладача ОСОБА_4(а.с.9-10).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного стягнення.

Положеннями ст. 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пiзнiше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника вiд роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у вiдпустцi.

Згідно з п. 22 постанови Пленум Верховного Суду України в від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. (далі Постанова)

Відповідно до п.23 вказаної Постанови за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного

стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не дотримано вимог законодавства при звільнення позивача.

Висновки суду відповідають встановленим обставинам та положенням закону.

Так, відповідно до наказу №36-к від 07.07.2016р. підставою звільнення були доповідна записка заступника директора з НВР ОСОБА_6 від 01.04.2016 р.; доповідна записка викладача професійно-теоретичної підготовки, голови методичної комісії ОСОБА_7 від 04.04.2016 року; доповідна записка інспектора відділу кадрів ОСОБА_8 від 27.04.2016 року; доповідна записка інспектора відділу кадрів ОСОБА_8 від 24.05.2016 року; Акт Державної інспекції навчальних закладів України від 27.05.2016р.

Однак у вказаному наказі відсутнє посилання на заходи дисциплінарного або громадського стягнення, які передували застосуванню до нього дисциплінарного стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку у виді звільнення.

Також відповідачем не подано доказів щодо обґрунтування в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення.

Так, за доповідною запискою від заступника директора з НВР ОСОБА_6 від 01.04.2016 р. для застосування стягнення минуло більше одного місяця.

Доповідна записка викладача професійно-теоретичної підготовки, голови методичної комісії ОСОБА_7 від 04.04.2016 року стосується вимоги пред»явлення паспорта кабінету при тому, що ОСОБА_4 у вказаний час був відсутній на роботі у зв»язку з хворобою.

Доповідні записки інспектора відділу кадрів ОСОБА_8 від 27.04.2016 року та від 24.05.2016 року стосуються відсутності на роботі ОСОБА_4, однак факт прогулу, як такого, іншими доказами не підтверджено, та до дисциплінарної відповідальності за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України ОСОБА_4 не притягнуто.

Крім того, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України підставою для відповідальності є невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, однак акт Державної інспекції навчальних закладів України від 27.05.2016р. містить посилання на Положення про організацію навчально-виробничого процесу у професійно-технічних навчальних закладах та не вказує на невиконання ОСОБА_4 без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Матеріалами справи стверджується порушення відповідачем по справи вимог ст.ст. 43, 149 КЗпП України. Так, подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, на якого воно було внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не зявився на засідання, розгляд відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою cт. 43 Кодексу законів про працю України. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Разом з тим згідно з поясненнями ОСОБА_3 та даними акта від 07.07.2016 року (а.с.50) подання про згоду на звільнення розглянуто профкомом в день його внесення і звільнення ОСОБА_4 07.07.2016 року.

Також порушення порядку застосування дисциплінарних стягнень підтверджується даними доповідних записок від 16.11.2015 року за №339 та від 21.12.2015 року за №242, відповідно до яких реєстраційні номери таких доповідних не відповідають хронології. (а.с.44-45)

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не провів огляд особової справи позивача, як основного доказу систематичних порушень позивачем трудової дисципліни та посадової інструкції не може прийматись до уваги, так як згідно зі ст. ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак відповідачем по справі не подано суду доказів, які стосуються предмета позову.

Твердження в апеляційній скарзі, що поновив ОСОБА_4 на посаді викладача професійно-технічної підготовки Вищого професійного училища № 8 м. Стрия, однак відповідно до наказу № 31-к від 01 вересня 2010 року ОСОБА_4 переведено з посади методиста на посаду викладача професійно-теоретичної підготовки та саме з цієї посади він був звільненим не може бути підставою для скасування рішення суду, так як сама лише ця обставина висновків суду не спростовує, і питання зазначення посади може бути вирішено в порядку, визначеному ст.219 ЦПК України.

А відтак колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення вимогам закону спростовуються вищенаведеним.

Оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам у справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вищого професійного училища № 8 м. Стрия відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : Павлишин О.Ф.

Судді : Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_9