Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2017 Справа №607/9284/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого суді ОСОБА_1

за участю секретаря І.В. Гнатенко

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу ,-

встановив:

В провадженні суду перебуває на розгляді позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29.10.1993 року, актовий запис 6.

Заявлені вимоги мотивує тим, що сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, тривалий сторони спору не проживають сім'єю, не ведуть спільного господарства, не повязані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному, а тому, оскільки шлюб з відповідачем носить виключно формальний характер, позивач вважає, що їх сімя розпалася остаточно.

В судове засідання позивач зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі

Відповідач в судове засідання в судове засідання не зявився, забезпечив явку представника, котрий заперечив проти задоволення позову в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи суд встановив наступні обставини:

Сторони спору перебувають у шлюбі, котрий був зареєстрований 29.10.1993 року, актовий запис 6.

Від даного шлюбу у сторін спору є діти донька вікторія, ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечитиме інтересам одного з них.

На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» - проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, сімейне життя не склалося з причини різних характерів та переконань, сторони спору вже тривалий проміжок часу живуть в республіці Італія, не проживають сім'єю понад три роки , не ведуть спільного господарства, не повязані сімейним побутом та стали чужими людьми один одному.

В свою чергу відповідач не бажає зявитися до суду, а його представник суду заявив клопотання про надання строку на примирення.

Юридичною підставою для застосування судами України прецедентів ЄСПЛ є положення п. 1 Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", відповідно до якого Україна визнала обовязковою "і без укладання спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції".

У ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 р. "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", зазначено, що "суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права".

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

В судовому засіданні сторонами спору визнана та обставина, що позивач з відповідачкою не живуть сімєю близько трьох років, стосунки у них вкрай напружені і на розгляді Суду м. Тревізо (республіка Італія) ось уже рік розглядається позов ОСОБА_3 до позивача про поділ майна та визначення місця проживання дітей.

З огляду на стосунки сторін, котрі склалися (наявність спору щодо поділу ма йна подружжя та визначення місця проживання дітей), тривалого час уникнення позивачем спілкування з відповідачкою, перебування їх на відстані за кордоном та бажання позивача визначати вільно свій «приватний простір» за відсутності відповідача ), суд вважає недоцільним надавати строк на примирення, а збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін спору.

Керуючись ст.ст. 10, 11 ч.1, 60, 215, 222, 224 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», -

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований Плотицькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області України 29.10.1993 року, актовий запис 6.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551, 20 гривень сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили через десять днів з дня його проголошення, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_1