АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 755/1226/17 головуючий у 1-й інстанції: Астахова О.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.

при секретарі Коцюрбі Л.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, за умовами якого відповідач зобов'язувався забезпечити її утриманням та довічним доглядом. За умовами укладеного договору вона передала відповідачу належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 1 000 грн. щомісячно, яке мало підлягати щорічний індексації.

Посилаючись на те, що відповідач з моменту укладення договору належним чином не виконував його умов, позивач просила суд розірвати договір довічного утримання та визнати за нею право власності на квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір довічного утримання від 17 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріальног округу ОСОБА_4, реєстраційний номер 275. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 640 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що відповідач належним чином виконував умови договору щодо сплати щомісячного грошового утримання; комунальні послуги він, як власник майна, сплачував від свого імені, а позивач не вимагала надавати грошові кошти за комунальні послуги безпосередньо їй; позивач не зверталася до нього із вимогою щодо оплати індексації грошового забезпечення, вказані кошти їй були перераховані в добровільному порядку; умовами договору передбачено лише матеріальне утримання позивача, а тому він не повинен був доглядати за позивачкою.

ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Представник Головного територіального управління юстиції у місті Києві в суд апеляційної інстанції не з'явився, про час і місце розгляду справи трятя особа повідомлялась належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка їх представника не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 17 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, за умовами якого позивач передала у власність відповідачу квартиру АДРЕСА_1, а останній зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_1

Згідно з п. 7 договору довічного утримання ОСОБА_2 зобов'язувався довічно утримувати ОСОБА_1 тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов нормальної життєдіяльності, на які відчужувач самостійно буде забезпечувати себе всім необхідним для повноцінного життя (харчування, одяг, догляд і необхідна допомога, включаючи і медичну). Сторони домовились, що утримання, у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 1000 грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Крім вищезазначеної суми, набувач зобов'язувався щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. До оплачуваних щомісячних витрат на комунальні послуги належать: послуги ЖЕК по утриманню будинку, плата за користування природним газом, теплопостачання, водопостачання (в обсязі: гаряча вода до 4 куб. М, холодна вода до 4 куб.м) та електроенергія в обсязі до 150 кВТгод, абонентська плата за телефон (крім міжнародних, міжміських розмов та розмов з абонентами мобільного зв'язку), за послуги соціального пакету кабельного телебачення та оплата домофону.

Договором також передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно у лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору (п. 8 договору).

У п. 9 договору сторони зазначили, що одноразове грошове утримання визначено за спільною згодою у розмірі 50 000 грн., які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням цього договору.

До істотних умов цього договору сторони віднесли вчасну проплату щомісячних платежів і довічне право на проживання відчужувача в квартирі (п. 14 договору).

Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

У матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем умов договору довічного утримання щодо щомісячного грошового утримання.

Так, ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 щомісячне грошове забезпечення у меншому розмірі ніж це визначено умовами договору довічного утримання. Крім того, у порушення умов п. 7 договору довічного утримання кошти на оплату комунальних послуг не надавалися відчужувачу.

Також, відповідач у порушення умов п. 8 договору довічного утримання не сплачував індексацію суми грошового утримання. Сума індексації грошового утримання була сплачена відповідачем лише у травні 2017 року після пред'явлення позову про розірвання договору довічного утримання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням заперечень сторін, дійшов правильного висновку про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на вказану квартиру за позивачем, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів належного виконання ним, як набувачем зобов'язань за укладеним договором, а відповідно до ст. 756 ЦК України в разі розірвання договору довічного утримання відчужувач набуває право власності на майно, яке ним було передано.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, про те, що відповідач належним чином виконував умови договору щодо сплати щомісячного грошового утримання, а також сплати комунальних послуг є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Установивши, що відповідач не виконує належним чином умови договору довічного утримання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання.

Під час дослідження доказів та встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: Л.Д. Поливач

О.В. Шахова