13.12.2017 227/2318/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді: Мацишин Л.С.,

за участю секретаря: Верній М.Г.

розглянувши подання Державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Донецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 01 листопада 2017 року ухвалу Харцизького міського суду Донецької області від 31 серпня 2017 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Харцизького міського суду Донецької області, постановленої 31 серпня 2017 року, подання відділу ДВС Харцизького МУЮ Донецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 - задоволено. Тимчасово обмежено право на виїзд за межі України громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Харцизьку Донецької області, ІПН НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до виконання ним зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, по сплаті заборгованості за кредитним договором на користь АТ «Ощадбанк», в розмірі 77172,01 грн.

Головний державний виконавець Тавєр О.Г. у судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи без участі представника Харцизького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та пояснення, у яких ОСОБА_1В зазначає, що Державним виконавцем не надано жодного доказу, який би підтвердив обставину ухилення від виконання зобов'язань, а також - доказу, який би підтвердив обставини стосовно намагання виїзду за кордон і таким чином ухилятися від виконання кредитного зобов'язання. Лише самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків. Відділом державної виконавчої служби не доведено факт ухилення боржника від виконання зобовязань за рішенням суду, а лише констатування, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Зауважив, що на момент звернення до суду з поданням державного виконавця факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та доведеним, що має вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Крім того, розглядаючи подання відносно ОСОБА_1 суд не дослідив матеріалів виконавчого провадження, зокрема такого доказу як належного вручення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів, які відповідно до діючого на той час законодавства повинні бути доведеними до відома боржника. На теперішній час не можливо встановити те, чи продовжується державною виконавчою службою примусове виконання рішення суду, чи й досі знаходиться виконавчий лист на виконанні. Зазначив, що обмеження у праві виїзду за кордон лише позбавить боржника можливості виконати кредитне зобов'язання. На даний час він проживає на тимчасово окупованій території України, зокрема у місті Харцизьку. Через зазначену заборону не може виїхати навіть на територію України з метою часткового виконання своїх зобов'язань, через те, що не матиме змоги повернутись на тимчасово окуповану територію, де проживає на даний час (місто Харцизьк).

Перевіривши матеріали справи суд вважає, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Як вбачається з відновленої Добропільським міськрайонним судом 08 вересня 2017 року ухвали Харцизького міського суду Донецької області, постановленої 31 серпня 2017 року, Відділ державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Донецької області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1, в якому послався на те, що у Відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 2-153 від 05 квітня 2012 року, виданий Харцизьким міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь AT «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором, в розмірі 77172,01 грн. 28 квітня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по вищевказаному виконавчому документу з накладенням арешту на все майно боржника. Згідно відповіді БТІ м. Харцизька та ВРЕР м. Харцизька за боржником ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно на праві особистої власності не зареєстроване. За відповіддю СПРФО м. Харцизька паспорт громадянина України для виїзду за межі України боржнику не видавався. Боржник ОСОБА_1 борг в повному обсязі не сплатив, за викликами не з'являвся та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням. З метою забезпечення виконання рішення суду Відділ державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Донецької області просив заборонити боржнику ОСОБА_1 виїзд за межі державного кордону України, оскільки він на виклики та попередження державного виконавця до відділу ДВС не з'являється, заборгованість за кредитним договором в сумі 77172,01 грн. не виплачує.

Згідно листа Харцизького міського відділу державної виконавчої служби від 12 грудня 2017 року, за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження у Харцизькому МВ ДВС перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Харцизьким міським судом Донецької області, № 2-153 від 19 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПAT «Державний ощадний банк» у розмірі 77172,01 грн.

28 квітня 2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконавчому листу № 2-153 від 5 квітня 2012 року та накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1

05 травня 2012 року державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Внаслідок захоплення приміщень, матеріально-технічної бази та документації Відділу ДВС Харцизького міського управління юстиції та проведенням активної фази АТО, всі виконавчі провадження, у тому числі передані до архіву, акти утилізації виконавчих проваджень, реєстраційні журнали, тощо, залишені на тимчасово окупованій території, тому надати будь-яку іншу інформацію щодо цього виконавчого провадження Харцизький відділ ДВС немає можливості.

Як встановлено Харцизьким міським судом Донецької області в ухвалі від 31 серпня 2012 року, згідно відповіді БТІ м. Харцизька та ВРЕР м. Харцизька за боржником ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно на праві особистої власності не зареєстроване.

За відповіддю СГІРФО м. Харцизька паспорт громадянина України для виїзду за межі України божнику не видавався.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 23 листопада 2017 року вих. № 0.64-12576/0/18-17, Головним центром на підставі надісланої ухвали Апеляційного суду Донецької області від 01 листопада 2017 року у цивільній справі №227/2318/17, якою ухвалу Харцизького міського суд Донецької області від 31 серпня 2012 року у цивільній справі №6/0550/142/2012 скасовано, відомості щодо громадянина України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 16 листопада 2017 року вилучено з відповідної бази даних Державної прикордонної служби України.

Суд звертає увагу, що законодавством встановлено підстави відмови у виїзді за кордон, які в поданні не відображені.

Так, положеннями п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Отже, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Таким чином, необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника - фізичної особи від виконання зобов'язань за рішенням суду.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З урахуванням вимог ст. 377- 1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" саме державний виконавець зобов'язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником рішення суду.

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Доказів, які свідчили б про те, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом заявником не надано, а наявність заборгованості не є свідченням ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судом.

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також, пунктом 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

У відповідності до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Ухилення від виконання юридичного обовязку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати.

Сам факт невиконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Таким чином, державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 має намір виїхати за межі України і що таке обмеження його у виїзді за кордон яким-небудь чином вплине на виконання боржником рішення і буде сприяти погашенню ним заборгованості, а також не надано достатньо відомостей про те, що здійснені всі можливі інші заходи необхідні для своєчасного і повного виконання рішення.

За таких умов, з огляду на те, що суд негайно розглядає подання, а державним виконавцем не надано достатньо доказів на підтвердження вимог свого подання, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вищезазначеного подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст. 33 Конституції України, ст.ст. 209, 210, 294, 296, 377-1 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання Державної виконавчої служби Харцизького міського управління юстиції Донецької області про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Л.С. Мацишин

13.12.2017