Справа №359/1371/17
Провадження №2-з/359/44/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Гомолі О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглядаючи в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановив:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та про-сить стягнути зі ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 209773 гривень 43 копійок та моральну шкоду в розмірі 30000 гривень.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_1 повторно подала заяву про забезпе-чення позову та посилається на те, що у неї є підстави вважати, що ОСОБА_3 буде намагатись продати його мікроавтобус марки «Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_1. Ця обставина унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову. Тому ОСОБА_4 просить суд накласти арешт на мікроавтобус марки «Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_1.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримує заяву та просить суд задовольнити її.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечує проти задоволення заяви. В об-ґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що його довіритель використовує мікроавтобус в господарській діяльності та не має жодного наміру відчужувати транс-портний засіб у власність інших осіб. Ця обставина свідчить про те, що відсутня загроза невиконання рішення суду. Тому представник відповідача ОСОБА_2 просить суд від-мовити у задоволенні заяви.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові дока-зи, приєднані до заяви, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законо-давства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних ви-мог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, кот-ра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено, що ОСОБА_1 раніше вже зверталась з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на мікроавтобус відповідача. Однак ухвалою Борис-пільського міськрайонного суду від 10 квітня 2017 року (а.с.12) у задоволенні заяви було відмовлено з тих підстав, що позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 вживає заходи, спрямовані на відчуження його майна.

Повторно звернувшись до суду з заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 приєднала роздруківку оголошень про продаж мікроавтобусів марки «Renault Trafic» (а.с.3, 4). Однак в змісті цього письмового доказу відсутня жодна інформація про номер-ний знак транспортного засобу відповідача або хоча б імя та контакти ОСОБА_3 Крім того, продаж мікроавтобусів, перелічених в роздруківці, здійснюється в м. Вино-градові, м. Луцьку, м. Ужгороді, м. Миколаєві, м. Дніпрі, м. Черкасах, м. Львові, м. Рів-ному та м. Києві, а не в м. Борисполі або с. Іванків Бориспільського району, де проживає відповідач.

Ретельний аналіз цього письмового доказу свідчить про те, що ОСОБА_1 не довела того, що відповідач має намір відчужити його мікроавтобус та з цією метою вжи-ває заходи: відшуковує покупців, розміщує обяви в засобах масової інформації або здій-нює переддоговірну діяльність тощо. Сам по собі великий розмір позовних вимог жодним чином не свідчить про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Доводи позивача продовжують ґрунтуватись виключно на припущеннях, які не можуть підставою для накладення обтяження на транспортний засіб.

З огляду на це суд вважає, що підстави для накладення арешту на мікроавтобус марки «Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_1, відсутні.

Як вбачається з ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Безумовно, забезпечення цивільного судочинства становить суспільний інтерес. Однак накладення арешту на транспортний засібОСОБА_3 лише на підставі при-пущень позивача не виправдовує вказаний інтерес та буде призводити лише до свавіль-ного втручання у право відповідача мирно володіти його майном. У такий спосіб будуть не дотримані вимоги ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд вважає, що запобігання порушення цього права є додатковою, але не менш ваго-мою підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову від-мовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_5