Номер провадження: 22-ц/785/8719/17
Номер справи місцевого суду: 510/605/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 апеляційну скаргу представника компанії BYO LTD ОСОБА_2 на ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року про залишення без задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Нураддина ОСОБА_6, ОСОБА_7, Єнгіна ОСОБА_8, Таріела ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Давіда Багратіоні, ОСОБА_12, Девкате Ваібхава, ОСОБА_13, Гурдіпак Сингха, Джаба Кхімшіашвілі, ОСОБА_14 до компанії BYO LTD, компанії ALBUS DENIZCILIK LTD. STI про стягнення заробітної плати, -

ВСТАНОВИЛА:

11 травня 2017 року до Ренійського районного суду Одеської області від ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Д, Багратіоні, ОСОБА_12, Д. Ваібхава, ОСОБА_13, Г. Сингха, Д. Кхімшіашвілі, ОСОБА_14 до компанії BYO LTD та компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI надійшла позовна заява про стягнення заробітної плати, в якій позивачі просили суд стягнути з компанії BYO LTD та компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI заборгованість з виплати заробітної плати та моральну шкоду, а також покласти судові витрати на відповідачів (т. 1, а.в.м.1-9). Разом з позовом була подана заява про забезпечення морської вимоги (т. 1, а.в.м.112-116), яка ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 16 травня 2017 року була задоволена. З метою забезпечення морських суд першої інстанції наклав арешт на судно т/х «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер: 9189706, прапор - ОСОБА_15, порт приписки - ОСОБА_15, яке знаходиться на території Ренійського морського торговельного порту та накласти заборону капітану Ренійського морського торговельного порту, начальнику митного посту «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, начальнику Ізмаїльського прикордонного загону Державної прикордонної служби України оформляти відхід судна «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер 9189706, під прапором ОСОБА_16, порт приписки - ОСОБА_15, з Ренійського морського торговельного порту (т. 1, а.в.м. 131а-133).

19 травня 2017 року представником компанії BYO LTD було подано заяву про скасування застосованих заходів забезпечення морської вимоги (т.1, а.в.м. 163-168), яка ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року була задоволена (т. 1, а.в.м. 250-252). Також ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року було закрито провадження у справі в звязку з відмовою позивачів від позову (т.1, а.в.м. 252-253).

Ухвалами апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_17, поданими 29.05.2017 р., були скасовані ухвала Ренійського районного суду Одеської області від 23 травня 2017 року про закриття провадження (справа була передана до суду першої інстанції для продовження розгляду), а також ухвала про скасування забезпечення морської вимоги (питання про її скасування було передано на новий розгляд до суду першої інстанції) (т. 2, а.в.м. 241-248).

04 жовтня 2017 року до Ренійського районного суду Одеської області надійшли додаткові пояснення до заяви про скасування арешту морського судна (про скасування забезпечення позову) від 19 травня 2017 року, в яких ОСОБА_2 просить: - скасувати забезпечення позову в вигляді арешту судна «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер 9189706, під прапором ОСОБА_16, порт приписки - ОСОБА_15, яке знаходиться на території Ренійського морського торговельного порту, накладеного ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 16 травня 2017 року по справі №510/605/17; - скасувати заборону капітану Ренійського морського торговельного порту, начальнику митного посту «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, начальнику Ізмаїльського прикордонного загону Державної прикордонної служби України оформляти відхід судна «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер 9189706, під прапором ОСОБА_16, порт приписки - ОСОБА_15, з Ренійського морського торговельного порту, накладену ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 16 травня 2017 року по справі №510/605/17. ОСОБА_2 обґрунтовує свої вимоги наступним: заявлена у позові до стягнення сума заробітної плати екіпажу судна була належним чином виплачена; заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам; при накладені арешту на судно «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер 9189706, під прапором ОСОБА_16, порт приписки - ОСОБА_15 судом помилково застосовано положення Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил, щодо накладення арешту на морські судна, укладеної в Брюсселі 10 травня 1952 року, при тому що ОСОБА_15 не є Договірною Державою вказаної Конвенції, тобто до судна зареєстрованого під прапором ОСОБА_16 не застосовуються положення вказаної Конвенції (т. 3, а.в.м. 27-31).

Ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову було відмовлено (т. 3, а.в.м.86-87).

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представником компанії BYO LTD засобами поштового звязку 17 жовтня 2017 року була направлена до суду апеляційна скарга. Так, апелянт вважає забезпечення позову до компанії ALBUS DENIZCILIK LTD.STI майном компанії BYO LTD та обмеження процесуальних прав компанії BYO LTD необґрунтованим, а також посилається на невідповідність вжитих заходів забезпечення заявленим вимогам, та на невідповідність висновків суду обставинам справи. Тому апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заходи забезпечення позову скасувати (т. 3, а.в.м. 89-99).

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав.

Представники позивачів проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Під час розгляду скарги до виділених матеріалів було приєднано документи, а також відповідь суду першої інстанції, що виділені матеріали справи повинні відображати рух цивільної справи до надіслання їх до суду апеляційної інстанції, а тим самим, відповідати оригіналам цивільної справи, оскільки єдине судове засідання, що призначалось після подання апеляційної скарги на 29 листопада 2017 року не відбулось, а наступне судове засідання призначено на 10 січня 2018 року.

Крім того, варто звернути увагу, що учасники провадження визнали, що судно є арештованим в межах інших господарських проваджень, а в порту приписки (ОСОБА_15, ОСОБА_16) введені обмеження на його перереєстрацію.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, пояснення представників сторін та надані ними документи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відмовляючи в задоволені заяви про скасування забезпечення морської вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт існування заборгованості судновласниками по виплаті заробітної плати членам екіпажу підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме: розрахунком заборгованості з виплати заробітної плати станом на 01 квітня 2017 року на загальну суму 63 675,00 доларів США, нотаріально засвідченою заявою від 26 травня 2017 року ОСОБА_3 Маммадалі виступаючого в якості капітана судна «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер 9189706, під прапором ОСОБА_16, порт приписки - ОСОБА_15, відповідно до якої останній відзиває: заяву про відсутність майнових претензій по заробітній платі від 19 травня 2017 року, заяву про відмовлення від позову від 23 травня 2017 року; та повідомляє, що насправді заборгованість по заробітній платі згідно з розрахунком від 05 травня 2017 року не виплачувалась Судновласником. Позивачі помилково вважали, що грошові кошти отримані ними 29 квітня 2017 року є виплатою боргу по заробітній платні, однак потім вони зрозуміли, що вказані гроші є лише гарантією належного виконання своїх договірних зобовязань адвокатом ОСОБА_18 Крім того, в судовому засіданні сторони підтвердили факт наявності на сьогоднішній день заборгованості по виплаті заробітної плати членам екіпажу, що в свою чергу підтверджує факт наявності спору між сторонами, який з самого початку розгляду справи став підставою для накладення арешту на судно. А тому арешт накладений на судно «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер 9189706, під прапором ОСОБА_16, порт приписки - ОСОБА_15, відповідно до ухвали Ренійського районного суду від 16 травня 2017 року є правомірним та законним.

Як вбачається з копії ухвали 19 травня 2017 року відкриття провадження у справі було 19 травня 2017 року (а.с.м. 135), проте забезпечення позову відбулось 16 травня 2017 року, тобто до відкриття провадження у справі. Між тим, забезпечення позову до подачі позову можливо лише в одні категорії справ щодо справ інтелектуальної власності, і такі обмеження національної процесуальної форми мають імперативний характер (ч. 4 ст. 154 ЦПК України). За таких порушень процедурних порушень ухвала про забезпечення позову підлягає безумовному скасуванню в апеляційному порядку. Разом з тим, оскільки вказана ухвала не була оскаржена, а порушено питання про скасування прийнятих судом першої інстанції заходів, що могло бути вирішено судом першої інстанції, проте не було зроблено, для усунення, принаймні хоча б процесуальних порушень, та з врахуванням обставин, які вбачаються з виділених матеріалів справи та визнаються сторонами колегія суддів в порядку п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України вважає необхідним вказати на наступне.

Арешт було накладено попередніми складом суду першої інстанції, який забезпечуючи позов, вважав, що таким чином забезпечується морська вимога. Ухвала про забезпечення позову не була оскаржена в апеляційному порядку, тобто її законність в апеляційному порядку не перевірялась. Як вказано вище, чинний склад суду, відмовляючи в скасуванні заході по забезпеченню позову виходив з того, що існує заборгованість по заробітній платі, а тому вимога щодо її стягнення кваліфікується як морська вимога та може бути забезпечена арештом судна. Разом з тим, така позиція суду першої інстанції не враховує процесуальної позиції самого представника позивача ОСОБА_18, який посилаючись на факт погашення заборгованості по заробітній платі (за його твердженням видав гарантію у вигляді грошових коштів морякам) (т.1, а.в.м. 149, 203, 258, 278, т. 2, а.в.м. 85, 230), та що підтверджено в судовому засіданні іншими представниками позивача під запис в судових засіданнях, в тому числі в суді апеляційної інстанції. За матеріалів справи вбачається, що між позивачами та адвокатом ОСОБА_18 29 квітня 2017 року було укладено угоду про правову допомогу (т.1. а.м.с. 13-22), предметом якої були адвокатські та юридичні послуги консультаційного та інформаційного характеру щодо стягнення заборгованості по заробітній платі (т.1, а.в.м. 13-14). Після цього адвокат ОСОБА_18 звернувся до суду першої інстанції з позовом та подав заяву про забезпечення морської вимоги (т.1, а.в.м. 113-116), яка була забезпечена судом першої інстанції ухвалою від 16 травня 2017 року (т.1, а.в.м. 131-134). Одночасно в матеріалах справи знаходиться додатковий договір між позивачами та адвокатом ОСОБА_18 (т.1, а.в.м. 149-150), який хоча також датований 29 квітня 2017 року проте за хронологією знаходиться після процесуального рішення суду, яким було введено заборону (арешт) судна. За умови, що як підтвердив суд першої інстанції, надіслані виділені матеріали відображають рух цивільної справи до надіслання їх до суду апеляційної інстанції, а тим самим, відповідають оригіналам цивільної справи, (т.3, а.в.м. 184), слід зробити висновок, що вказана додаткова угода принципово змінює сутність правовідносин, що виникли між сторонами, та що не менш принциповим, впливає на вирішення питання про забезпечення морської вимоги. Зокрема, згідно з п. 2.4. вказаної додаткової угоди, вбачається, що позивачем були видані грошові кошти, розмір яких відповідає заборгованості по заробітній платі, і вказана сума не підлягає поверненню у разі повного та належного виконання Клієнтами (тобто позивачами) своїх обовязків перед адвокатом. При цьому згідно з п. 2.3. сума заборгованості, що може бути стягнута судом, надходить Адвокату безумовно (т.1, а.в.м. 149). За таких обставин, які вже були відомі суду першої інстанції при розгляді заяви про скасування прийнятих заходів забезпечення позову, не рахуючи наведеного вище порушення процедурно-процесуального характеру щодо стадії забезпечення, слід було надати кваліфікацію спірним правовідносинам, що після укладання додаткової угоди з Адвокатом, який за його твердженням та наданими суду документами, здійснив погашення заборгованості по заробітній платі, набувши особисто права вимоги до відповідачів. Навіть не втручаючись в оцінку обґрунтованості заявлених вимог, проте лише з врахуванням процесуальної позиції Адвоката, який одночасно за його твердженням здійснив передачу грошових коштів морякам, та вимагає від імені моряків стягнення заборгованості по заробітній платі, вочевидь зрозуміло, що не може одночасно існувати вимога моряків до роботодавця, які отримали грошові кошти, навіть від третьої особи, та право третьої особи Адвоката, яка набула за згодою моряків права на безумовне отримання грошових коштів за результатами судового розгляду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Фактично уклавши додаткову угоду до угоди про представництво, сторони змінили характер стосунків, та уклали змішаний договір, який має ознаки цесії, оцінка дійсності якого виходить за межі цього провадження. Факт передачі грошових коштів позивачам було підтверджено представниками та письмовими поясненнями представників, що містяться в матеріалах справи (т.1, а.в.м. 149, 203, 258, 278, т. 2, а.в.м. 85, 230). Отримавши грошові кошти та передавши право на отримання грошових коштів Адвокату позивачі, іноземні члени екіпажу покинули судно, фактично втративши право на стягнення заборгованості по заробітній платі. Таким чином, морська вимога, на забезпечення якої було накладено арешт (заборона) судна, при обраній стороною позивача матеріально-правовій позиції, була відсутня вже після 29 квітня 2017 року. На вказані обставини суд першої інстанції при розгляді заяви про скасування заходів по забезпеченню позову уваги не звернув, а справу по суті залишається не розглянута.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то їх обґрунтованість та/або необґрунтованість не впливає на сутність питання, яке вирішується судом. Наприклад, можливість арешту судна не країни учасника Конвенції прямо передбачена Міжнародною конвенцією щодо уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року, а саме статтею 2 судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції. Відповідно до ст. 4 вказаної Міжнародної конвенції на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт. Згідно з ч. 2 ст. 8 судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт, тобто довід апеляційної скарги ґрунтується на невірному тлумаченні Конвенції, проте за умови відсутності морської вимоги, втрачає вирішальне значення. Так само, вимога співмірності, на порушення якої посилався апелянт, з точки зору колегії суддів, повинна оцінюватись судами в контексті засад розумності добросовісності та справедливості, а тому положення національного процесуального законодавства в цій частині не протирічать Конвенції, проте вказаний довід так само не має вирішального значення, в контексті вище викладених порушень та встановлених обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність вирішення справи протягом розумного строку в межах заявлених позовних вимог та їх підстав, та попереджає сторони про неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 312 ЦПК України скасовує ухвалу та приймає нову ухвалу про задоволення заяви представника компанії BYO LTD про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника компанії BYO LTD ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ренійського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року про залишення без задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову - скасувати.

Заяву представника компанії BYO LTD про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заборонукапітану Ренійського морського торговельного порту, начальнику митного посту «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС, начальнику Ізмаїльського прикордонного загону Державної прикордонної служби України оформляти відхід судна «МАМБА Бі» («МАМВА В»), ІМО номер 9189706, під прапором ОСОБА_16, порт приписки - ОСОБА_15, з Ренійського морського торговельного порту та арешт цього судна, введені ухвалою Ренійського районного суду Одеської області 16 травня 2017 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_19

ОСОБА_20

ОСОБА_21

14.12.2017 року м. Одеса