Справа № 755/3866/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарях: Швидкій Л.В., Наумовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання іпотечного договору недійсним,-

в с т а н о в и в :

29.02.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним іпотечного договору № 947/328-пп від 31.08.2007 року укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик», а також договір про внесення змін № 1 від 17.06.2008 року до Іпотечного договору посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаранцевим В.В.

Мотивуючи вимоги тим, що 25.06.2007 року на підставі Наказу Головного Управління житлового забезпечення № 1107-С/ГК від 18.06.2007 року, ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право власності на садовий будинок АДРЕСА_1.

31.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Хрещатик», правонаступником якого ПАТ Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки за № 947/328-пп, а також договір про внесення змін №1 від 17.06.2008 року до іпотечного договору № 947/328-пп від 31.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4466. Відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в іпотеку земельну ділянку площею 0,0556 га, що розташована в АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не був власником вказаної земельної ділянки оскільки вважає, що виходячи із норм ч. 1 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, він є власником земельної ділянки площею 0,0556 га, яка розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, так як право власності на земельну ділянку у нього виникло на підставі Закону, ще до моменту укладання між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 Іпотечного договору.

Також, зауважив, що 06 вересня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було ухвалено рішення у цивільній справі №755/1 1643/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, яким позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені повністю.

Оскільки на належну йому земельну ділянку існують обтяження, на підставі оспорюваного іпотечного договору, позивач вказує, що порушено його права на володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Посилаючись на ст.ст. 203, 215 ЦК України позивач просить визнати іпотечний договір, а також договір про внесення змін до іпотечного договору недійсними та задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідачів солідарно судові витрати на його користь.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від в якості правонаступника померлого 2016 року ОСОБА_3 залучено ОСОБА_1.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, виходячи з доводів, якими обґрунтовується позовна заява. Додатково пояснив, що позивач ОСОБА_1 після смерті чоловіка в порядку спадкування набула право власності на садовий будинок, а відтак вважає, що порушено її право на користування земельною ділянкою переданою в іпотеку, як власника садового будинку, на якій він розташований. З огляду на означене, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі. З підстав викладених у письмових запереченнях.

Зокрема зазначив, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва 06 вересня 2013 року у цивільній справі №755/1 1643/13-ц, яким було визнано право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку скасовано судом апеляційної інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

На момент укладання оспорюваного іпотечного договору, відповідачу ОСОБА_2 земельна ділянка АДРЕСА_1, належала на праві приватної власності на підставі Договору дарування земельної ділянки від 12.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е. за реєстровим №7785.

Відповідно до пункту 1 вищевказаного договору, ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

Отже, наявність чинного, не визнаного недійсним договору дарування земельної ділянки спростовує твердження Позивача, що на дату укладення Договору іпотеки власником земельної ділянки був саме Позивач.

Крім того, Позивачем зроблено висновок, що оскільки садовий будинок, що належить Позивачу знаходиться на спірній земельній ділянці, до Позивача перейшло право власності на земельну ділянку на підставі частини 1 статті 120 Земельного кодексу України та частини 1 статті 377 Цивільного кодексу України.

Проте, з таким висновком погодитись не можна, з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи, право власності на земельну ділянку за Позивачем не зареєстровано.

За таких обставин у задоволенні позову просив відмовити.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сибігою С.Е., реєстровий номер №7785. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

На підставі даного договору дарування, 30 грудня 2005 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації)відповідачу ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1 (серія НОМЕР_2).

З матеріалів справи також вбачається, що 25 червня 2007 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право приватної власності на садовий будинок АДРЕСА_1.

03.08.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №328-пп, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 483 160 грн. з кінцевим терміном погашення не пізніше 02.08.2012 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №328-пп від 03.08.2007 року, 31 серпня 2007 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №947/328-пп, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим Віктором Вікторовичем, реєстраційний номер №4465. Відповідно до умов даного договору, ОСОБА_2 передав Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Хрещатик» і іпотеку земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Цього ж дня, 31 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим Віктором Вікторовичем в Реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та в Реєстрі іпотек було зареєстровано заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішенням Дніпровського районного суд м. Києва від 16 грудня 2010 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на нерухоме майно задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за іпотечним договором №947/328-пп від 31 серпня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чаренцевим Віктором Вікторовичем, для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору в розмірі 585 888,64 грн.

В подальшому, 24 травня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суд м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2016 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення у ОСОБА_3 права власності на садовий будинок) свідоцтво від 25 червня 2007 року про право приватної власності ОСОБА_3 на садовий будинок АДРЕСА_1 не є правовою підставою для переходу до позивача права власності на земельну ділянку, на якій даний будинок розташований. Власником вказаної земельної ділянки, відповідно до договору дарування від 12 жовтня 2005 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є ОСОБА_2. Вказаний договір дарування є чинним. Будучи законним власником вказаної земельної ділянки, ОСОБА_2 31.08.2007 року за іпотечним договором передав її в іпотеку ВАТ Комерційний банк « Хрещатик».

Таким чином, суд приходить до висновку, що право ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку не порушено. Оскільки те, що ОСОБА_3 побудував будинок на земельній ділянці АДРЕСА_1 не свідчить, що до нього перейшло право власності на земельну ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть виданого Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві ( а.с. 100). Після його смерті відкрилась спадщина.

Як убачається із належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3, його дружина ОСОБА_1 - позивач у справі, успадкувала після смерті чоловіка садовий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, позивач являється власником садового будинку АДРЕСА_1, проте не являється власником земельної ділянки площею 0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка є предметом оспорюваного нею іпотечного договору.

А відтак, права ОСОБА_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1, площею0,0556 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться у АДРЕСА_1, також не порушені.

Згідно із ст.. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За ч.1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Перевіряючи обставини справи у розрізі даного спору, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що право позивача не порушено.

З огляду на означене, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з»ясуванні обставин справи, суд не убачає правових підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем по оплаті судового збору не відшкодовуються.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294, ЦПК України, ст.ст. 15,16, 203,215,231,256,261,717 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання іпотечного договору недійсним - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення суду виготовлений 10.04.2017 року.