Справа № 392/1692/17
Провадження № 2/392/1117/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, подану від її імені та в її інтересах адвокатом ОСОБА_2, до Хмелівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно за законом. У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно житловий будинок, з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Хмельове, вул. Лермонтова, буд. 51, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 22 листопада 2016 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 листопада 2016 року померла її мати ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у виді житлового будинку, з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Хмельове, вул. Лермонтова, буд. 51, який рахується за нею на підставі записів погосподарської книги № 16, особовий рахунок № 0741. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 при житті склала заповіт від 30 березня 2000 року, яким своє майно заповіла їй, позивачу, та своїй онуці, дочці позивача ОСОБА_4, в рівних частках, проте остання відмовилася від прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 19 вересня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа, на спадковий житловий будинок, та не зареєстровано право власності на нього. З наведених вище підстав позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх спадкових прав.

В судове засідання позивач не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представником позивача через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він зазначає, що позовні вимоги свого довірителя підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у відсутність їхнього представника, в якій також зазначається, що відповідач не заперечує проти задоволення позову (а.с. 80).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

12 травня 1957 року народилась ОСОБА_5, батьками якої є: батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7 (а.с. 4).

10 жовтня 1987 року ОСОБА_5 вступила у шлюб та, у зв»язку із одруженням, зміна дівоче прізвище «Бурденко» на шлюбне прізвище «Тіліченко», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6).

30 березня 2000 року ОСОБА_3 склала заповіт, відповідно якому на випадок своєї смерті заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на, що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_8 та ОСОБА_4 в рівних частинах (а.с. 8).

22 листопада 2016 року померла мати позивача ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 7).

З довідки виданої Хмелівською сільською радою Маловисківського району Кіровоградської області від 15 грудня 2016 року № 1296 вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі № 16, особовий рахунок № 0741, за померлою 22 листопада 2016 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, рахується жилий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що розташований за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Хмельове, вул. Лермонтова, буд. 51 (а.с. 9).

В матеріалах справи міститься технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 51 по вул. Лермонтова в с. Хмельове, з якого вбачається, що домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 52,8 кв.м., погріб літ. «Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. Г», сарай літ. «Д», NN1 огорожа, які збудовані в період з 1964 року по 1975 рік (а.с. 10-14).

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 вересня 2017 року, державним нотаріусом Маловисківської районної державної нотаріальної контори, було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 листопада 2016 року, через те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок та не зареєстровано право власності на нього (а.с. 15).

З архівної довідки Смолінської дільниці Кіровоградського обласного об»єднаного бюро технічної інвентаризації від 04 вересня 2017 року № 111 вбачається, що за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградського обласного об»єднаного бюро технічної інвентаризації» Смолінська дільниця, станом до 01 січня 2013 року, право власності ОСОБА_3 на житловий будинок, що розташований за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Хмельове, вул. Лермонтова, буд. 51 не зареєстровано (а.с. 16, 55).

З матеріалів спадкової справи відкритої після смерті ОСОБА_3, яка померла 22 листопада 2016 року вбачається, що в межах шестимісячного строку після смерті спадкодавця, до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті спадкодавця із заявою про прийняття спадщини звернулася 04 травня 2017 року ОСОБА_1, позивач у справі, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка подала 04 травня 2017 року Заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом (а.с. 62, 63).

У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частин 1, 5, 6 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмову від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмову від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» серед іншого зазначається, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК ( 435-15 ). Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 статті 1220 ЦК України встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 3, 4 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31/1056, які втратили чинність на підставі наказу Держархітектури від 9 червня 1998 року № 121.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи викладене, державна реєстрація свідоцтва про право власності та державна реєстрація права власності на нерухому річ є за своєю правовою природою окремими видами реєстрацій.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно підпунктів 4.15., 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Частина 1 статті 101 ЦК України 1963 року встановлює, що в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять набуття права померлою 22 листопада 2016 року ОСОБА_3 права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Хмельове, вул. Лермонтова, буд. 51 та прийняття спадщини, шляхом звернення до нотаріальної контори позивачем ОСОБА_1, як спадкоємцем за заповітом.

Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, суд виходить з наступного.

В частина 1 статті 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Проте, суд вважає, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача і він прав позивача не порушував, у зв»язку із чим суд вважає, що судові витрати пов»язані із розглядом справи необхідно залишити по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, подану від її імені та в її інтересах адвокатом ОСОБА_2, про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити.

В порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 22 листопада 2016 року, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 52,8 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами: погріб літ. «Б», літня кухня літ. «В», сарай літ. Г», сарай літ. «Д», NN1, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, с. Хмельове, вул. Лермонтова, буд. 51.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Д.М. Кратко

Повний текст рішення складений 18 грудня 2017 року.