Пр.№2/155/1018/17
Справа № 155/1784/17
Рішення

іменем України

12 грудня 2017 року Горохівський районний суд

Волинської області

в складі:

головуючого - Адамчук Г.М.,

при секретарі - Ревуцькій М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Горохові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - служба у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд (багаторазові тимчасові виїзди) ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в Республіку Польща у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 (на період вихідних днів) строком на 1 (один) рік до 28.10.2018 року, стягнути з відповідача сплачену суму судового збору.

Мотивує свій позов тим, що від шлюбу з відповідачем в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб між ними було розірвано згідно з рішенням Горохівського районного суду від 03.03.2008 року. Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем. В даний час ОСОБА_1 має намір забезпечити відпочинок сина в Республіці Польща, однак не може виїхати за межі України без дозволу батька, ОСОБА_2 Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково, згідний надати дозвіл на виїзд дитини за кордон лише протягом літніх канікулів.

Представник служби у справах дітей Горохівської районної державної адміністрації в судовому засіданні щодо задоволення даного позову не заперечує, однак погоджується з виїздом на всіх канікулах.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду з України громадян, які не досягли 16-річного віку, регулюється «Правилами перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого постановою КМ України №57 від 27 січня 1995 року.

Пунктом 4 вказаних Правил передбачено, що в супроводі одного з батьків або інших осіб, виїзд з України дітей вказаного віку здійснюється за обов'язкової наявність нотаріально посвідченої згоди другого батька, в якій зазначається назва держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд вказаних осіб з України здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, із контексту наведеної норми вбачається, що визначення держави прямування та часового проміжку перебування у цій держави є обов'язковим змістом документу, на підставі якого дитина виїжджає з України.

З свідоцтва про народження видно, що батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.7).

З акту обстеження умов проживання дітей ОСОБА_1, який було складено спеціалістами служби у справах дітей Горохівської РДА та РЦСССДМ видно, що умови проживання дітей є задовільними.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі шостому проголошено, що дитина для повного гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантується Конституцією України (ст.33).

Статтею 10 пунктом 2 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Відповідно до Конвенції, Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; відповідно до зобов'язання… за пунктом 1 статті 9 заява дитини чи її батьків на в'їзд у Державу-учасницю або виїзд із неї з метою возз'єднання сім'ї повинна розглядатися Державами-учасницями позитивним, гуманним і оперативним чином, Держави-учасниці надалі забезпечують, щоб подання такого прохання не призводило до несприятливих наслідків для заявників та членів їх сім'ї (ст.10 п.1).

Як вбачається із статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ч.2 ст.16 ЦК України).

Отже, правило щодо права дитини на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.3 ст.313 ЦК України), не є абсолютним. Спеціальне законодавство передбачає у випадку відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон і виникнення відповідного спору вирішення такого судом, в т.ч., шляхом вирішення питання про надання дозволу на відповідні дії одному з батьків без згоди на їх вчинення другим.

Кожна особа має право на проживання в сім'ї, особа може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.3 ст.4, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України). За змістом ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст.60 ЦПК України сторони зобов'язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Ст.ст.57-59 ЦПК України передбачають, що докази мають бути належними та допустимими.

В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати згоду батька малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасовий виїзд за межі території України до Республіки Польща для оздоровлення.

В даному випадку в інтересах дитини є тимчасовий виїзд за межі України, а тому позов слід задовольнити.

Разом з тим суд вважає, що в інтересах дитини слід обмежити виїзд її за кордон часовими межами, надати дозвіл на виїзд з 01.01.2018 року по 15.01.2018 рік та з 25.05.2018 року по 01.09.2018 рік (на канікулах), що підтвердила представник служби у справах дітей.

Тимчасовий виїзд дитини за кордон не позбавляє відповідача можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною .

Крім того, виходячи з положень ст.141 СК України, відповідач як батько дитини має рівнозначне з позивачем право на участь у вихованні та спілкуванні з сином, в тому числі і на спільні виїзди з дитиною за межі України. Такого права відповідача не заперечує позивач.

Разом з тим, згідно п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 року (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 11, 13, 15, 16, 58, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, на підставі Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, ст.155 СК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України в Республіку Польща у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 з 01.01.2018 року по 15.01.2018 рік та з 25.05.2018 року по 01.09.2018 рік.

В задоволенні решти частини позову -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Голова Горохівського районного суду Г.М. Адамчук