Справа №587/1252/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/445/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання Чуприна В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и л а:

08 липня 2016 року ОСОБА_4 звернувся з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що ОСОБА_3 заподіяв йому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вироком Сумського районного суду Сумської області від 29 грудня 2015 року відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі. Посилається на те, що протиправними діями ОСОБА_3 йому була заподіяна майнова та моральна шкода. Розмір майнової шкоди становить 2778 грн. 23 коп. та полягає у витратах, понесених ним на лікування, вартості пошкоджених будівельних матеріалів. Моральна шкода полягає у його душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з отриманням тілесних ушкоджень та операції, пошкодженням його майна. Просить стягнути з відповідача на свою користь 2 778 грн. 23 коп. відшкодування майнової шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням суду від 06 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування майнової шкоди 2778 грн. 23 коп. та на відшкодування моральної шкоди 20 000 грн., що були завдані внаслідок вчинення злочину.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та призначити справу до розгляду у Сумському районному суді Сумської області у іншому складі суду. В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не були досліджені докази того, що позивач дійсно зазнав моральних страждань саме на 20 000 грн. Також судом не були досліджені докази заподіяння позивачу матеріальної шкоди на суму 2778 грн. 23 коп. В суді його не допитали, не надали можливості ознайомитись з матеріалами справи. Копія ухвали про відкриття провадження у справі йому взагалі надіслана не була. 06 лютого 2017 року у суді він заявляв клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, і у звязку з цим про перенесення судового засідання, однак суд у задоволенні даного клопотання відмовив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката ОСОБА_5, позивача ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що вироком Сумського районного суду Сумської області від 29 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 03 березня 2016 року, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України і призначено йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Управління державного казначейства у Сумській області для перерахунку КЗ «Сумська обласна клінічна лікарня» 5854 грн. 80 коп. за лікування потерпілого (а. с. 5, 8).

Вказаним вироком суду ОСОБА_3 визнано винним в тому, що 31 жовтня 2014 року він умисно завдав тілесні ушкодження ОСОБА_4, а саме ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітини, забій грудної клітини зліва з вираженим больовим синдромом, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень у звязку з тривалим розладом здоровя; тілесні ушкодження у вигляді забою мяких тканин лівого стегна, забою лівого колінного суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоровя, а тілесні ушкодження у вигляді садна на зовнішній поверхні верхньої третини та на внутрішній поверхні нижньої третини правого передпліччя до легких тілесних ушкоджень.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що діями ОСОБА_3 заподіяно майнову та моральну шкоду позивачу та вона підлягає відшкодуванню у заявленому останнім розмірі.

Проте, повністю погодитись з висновком суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно приписів ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вина відповідача у спричиненні ОСОБА_4 середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень доведена вироком Сумського районного суду Сумської області від 29 грудня 2015 року, яким визнано відповідача винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що у відповідності до ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню у даній справі.

В той же час наявність зазначеного вироку суду не звільняє позивача від обовязку доведення належними та допустимими доказами розміру завданої йому шкоди.

Судом першої інстанції в порушення ст. 212 ЦПК України не надано належної оцінки доказам позивача на підтвердження завданої йому відповідачем майнової шкоди.

Так, на підтвердження витрат на лікування позивач надав товарні чеки про придбання ним медичних препаратів. Проте суд першої інстанції не зясував чи призначались ці медичні препарати позивачу під час проходження ним лікування у звязку з отриманими тілесними ушкодженнями.

З виписного епікризу № 16616 ОСОБА_4, наданого апеляційному суду позивачем, вбачається, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні в торакальному відділенні Сумської обласної клінічної лікарні з 31 жовтня 2014 року по 12 листопада 2014 року з діагнозом: закрита травма грудної клітки, забій грудної клітки зліва з вираженим больовим синдромом, забій мяких тканин лівого стегна, забій лівого колінного суглобу. Отримував лікування медичними препаратами: анальгін, димедрол, емсеф, фіз. р-н., пентоксифілін, глюкоза, еуфілін, корлікон, віт. С, вестібо, кавінтон, луцетам.

Придбання позивачем медичних препаратів, які йому призначались відповідно до вказаного виписного епікризу, підтверджується наступними товарними чеками: від 31.10.2014 року на суму 25,05 гривень, від 01.11.2014 року на суму 119,81 гривень та на суму 125,51 гривень, від 03.11.2014 року на суму 95,80 гривень, від 04.11.2014 року на суму 89,80 гривень, від 06.11.2014 року на суму 13,98 гривень та на суму 14,05 гривень, від 08.11.2014 року на суму 33,08 гривень, всього на суму 517,08 гривень.

Крім того позивачем заявлено до відшкодування витрати на придбання ним будівельних матеріалів для влаштування паркану, який під час зазначеного у вироку суду конфлікту, пошкодив відповідач, зокрема: цемент (6 мішків по 65 гривень) вартістю 390 гривень, шифер (10 штук по 87 гривень) вартістю 870 гривень.

В той же час у своїх поясненнях у судовому засіданні апеляційного суду позивач зазначив, що відповідач пошкодив шифер у кількості 8 штук, а також зруйнував частину цегляної складки під паркан. На приготування розчину для цієї кладки ним і використовувався цемент вартість якого ним заявлена до відшкодування.

Пошкодження відповідачем паркану, який встановлював позивач 31 жовтня 2014 року, підтверджується вироком суду. Вказану обставину визнав і сам відповідач у судовому засіданні апеляційного суду. При цьому пояснив, що ним було пошкоджено шифер у кількості трьох штук, а також частково зруйновано цегляну кладку під паркан.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач пошкодив будівельних матеріалів на заявлену ним грошову суму, позивачем суду не надано. Відсутні такі докази і в матеріалах кримінальної справи відносно ОСОБА_3, яка досліджена апеляційним судом.

Враховуючи зазначене, витрати на придбання пошкоджених будівельних матеріалів підлягають відшкодуванню на користь позивача у визнаному відповідачем розмірі, а саме: шифер в кількості трьох штук вартістю 261 гривня і цемент в кількості півмішка вартістю 32,50 гривень, всього на суму 293,50 гривень.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди заподіяної порушенням її прав внаслідок фізичного болю, якого вона зазнала у звязку з ушкодженням здоров'я, а також душевних страждань, яких вона зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відшкодування моральної шкоди відбувається на підставі та в порядку визначених ст.1167 ЦК України, при наявності вини особи, що її завдала.

Вірно встановивши наявність завданої позивачу моральної шкоди внаслідок винних дій відповідача, суд першої інстанції, при визначенні розміру грошової суми на її відшкодування, не врахував всіх обставин справи, зокрема тяжкість отриманих позивачем тілесних ушкоджень та тривалість його лікування, вартість пошкодженого майна. Посилання позивача на те, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень йому також було проведено операцію з лікування грижі, не можна взяти до уваги при визначенні розміру грошової суми на відшкодування моральної шкоди, так як докази, які б підтверджували причинний звязок між отриманими тілесними ушкодженнями і виникненням захворювання, яке потягло вказане оперативне втручання, позивачем суду не надано. З урахуванням зазначених обставин, а також принципів розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що розмір грошової суми на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди підлягає зменшенню до 10 000 гривень.

Отже, судове рішення на підставі п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підлягає зміні, а розмір стягнутої на користь позивача шкоди зменшенню: матеріальної до 810,58 гривень, і моральної до 10 000 гривень.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.3; 309 ч. 1 п. 1,3, 4, 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 лютого 2017 року змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування матеріальної шкоди 810,58 гривень та у відшкодування моральної шкоди 10 000 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -