Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/5762/15 головуючий у 1-й інстанції Суркова В.П.
провадження №22-ц/778/285/17 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Крилової О.В.

Суддів Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

секретаря Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, територіальної громади в особі Запорізької міської ради, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю, зазначивши, що з 1997 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8. Шлюб між ними розірваний 07.05.2003 року на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2002 року. Під час перебування у шлюбі 17.10.2000 року вони придбали квартиру АДРЕСА_1, яка рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2014 року визнана спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_8, за нею визнано право власності на ? частину цієї квартири.

26.09.2015 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_8 помер. До теперішнього часу спадщину ніхто не оформив. У спірній квартирі проживають відповідачі та їх малолітні діти, згоду на їх вселення вона не надавала.

Оскільки відповідачі не допускають її до квартири, позивач просила суд усунути перешкоди у здійсненні нею права власності квартирою № 5 в будинку № 8 по вул.Цегельній в м. Запоріжжі шляхом її вселення та виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 жовтня 2016 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_4, вселити ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5 та їх малолітніх дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

В судове засідання на апеляційний розгляд скарги ОСОБА_3 неодноразово не зявився, як вбачається з численних поштових повідомлень, він утримується від одержання судових повісток.

Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» N 1382-IV, 11.12.2003, Закон, особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобовязання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобовязані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

ОСОБА_3 не повідомив ані орган реєстрації, ані суд про зміну місця перебування, від отримання судових повісток утримується.

Тому судова колегія вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_3 Інший відповідач - ОСОБА_5 отримала судову повістку.

Крім вказаного, відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку, а відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України визначені права осіб, які беруть участь у справі, і цими правами сторона розпоряджається на власний розсуд (самостійно або через представника).

Відтак, не отримуючи судові повістки за зазначеною ним же в апеляційній скарзі адресою для листування, відповідач сам реалізував своє право щодо участі у апеляційному розгляді справи.

Крім того, як вбачається з поштового повідомлення 23.3.2017р. за адресою відповідачів була отримана судова повістка чоловіком ОСОБА_9 ОСОБА_9 з повідомленням про час і місце судового розгляду апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_8 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.01.1997 року. Шлюб між ними розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2002 року (а.с. 6). Під час шлюбу 17.10.2000 року подружжя придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 17.10.2000 року, повідомленням ОП ЗМБТІ (а.с.7-8).

14.12.2007 року ОСОБА_8 оформив заповіт, яким заповідав все належне йому майно ОСОБА_6 (а.с. 34).

05.07.2009 року ОСОБА_8 помер, про що Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області зроблено актовий запис № 5989 (а.с. 35).

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 існував спір з приводу права власності на спірну квартиру, який був вирішений 13 липня 2016 року рішенням апеляційного суду Запорізької області. Ухвалено рішення про визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частку квартири АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_4 просила усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою, на половину якої вона має право, посилаючись на те, що в квартирі без будь-яких правових підстав та без її дозволу проживають відповідачі, які були тимчасово поселені в квартиру іншим співвласником ОСОБА_6

Позивач надала акт від 22.08.2012 року, складений МКП «Основаніє», за яким у квартирі АДРЕСА_1 мешкають без реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, відповідачі у справі та їх діти. Та обставина, що відповідачі мешкають у спірній квартирі сторонами не оспорюється.

Усуваючи перешкоди позивачеві у користуванні квартирою, суд першої інстанції правильно послався на непорушність права власності та положення ст. 41 Конституції України, ст. 391 ЦК України, за якими власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Так, за ст. 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Така згода між співвласниками щодо вселення відповідачів у спільну квартиру та умов і правових підстав їх проживання у ній, співвласниками досягнута не була.

За ст. ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права.

За ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України власник має право використовувати житло для власного проживання.

У відповідності до ст. 321 ЦК ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Також за 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі вселилися у спірну квартиру за усною згодою ОСОБА_6, яка не узгоджувала ці питання із співвласником - позивачем у справі.

Позивач набула право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, коли спірна квартира була придбана як спільне майно подружжя ОСОБА_4Г та ОСОБА_8 у їх шлюбі.

Відтак на час вселення відповідачів згода на заняття відповідачами квартири та умови їх проживання у ній у ОСОБА_4 не запитувалася.

Судова колегія враховує, що спірна квартира є однокімнатною, а тому немає підстав вважати, що відповідачі користуються лише часткою, яка належить ОСОБА_6

Посилання відповідачів в апеляційній скарзі на те, що заочне судове рішення, на яке послався суд скасоване, не впливають на результат розгляду справи, позаяк наразі існує таке, що набуло чинності рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 липня 2016 року, яким визнано за позивачкою право власності тому що воно оспорювалося іншим співвласником та відповідачами.

Також безпідставними є посилання на те, що позивач не зверталася з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, тому що право власності вона набула не в порядку спадкування, а на підставі договору купівлі-продажу, здійсненого в шлюбі з чоловіком ОСОБА_8

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26 жовтня 2016 рокуу цій справі залишити без змін,

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: