ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1094/17
"05" грудня 2017 р. смт Петриківка
Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участю секретаря судового засідання Дудки В.В., розглянувши в смт Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ''УЛФ-ФІНАНС'' до ОСОБА_1 про витребування майна (предмета лізингу) з чужого незаконного володіння,-
17.10.2017 до суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю ''УЛФ-ФІНАНС'' (далі Позивач) з позовом до ОСОБА_1 (далі Відповідач), яким просили витребувати з незаконного володіння у Відповідача та передати Позивачу предмет лізингу, а саме: автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова Y7WRJ4TA4Е0032953 / КРТG0B1TSEP334081; двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2.
Позов мотивовано тим, що 30 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ''Український лізинговий фонд'' та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30 вересня 2014 року до Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23 вересня 2014 року.
Відповідно до умов Генерального договору своє зобовязання лізингодавець своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, придбав предмет лізингу, а саме: автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова Y7WRJ4TA4Е0032953 / КРТG0B1TSEP334081; двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2 та передав його у користування Відповідачу на підставі Акту приймання-передачі від 25.11.2014 року.
17 березня 2017 року відповідно до Договору про відступлення права вимоги № 1 від 17.03.2016 ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' набуло всі права та обовязки ТОВ ''Український лізинговий фонд'' за Договором фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30 .09.2014 до Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014, зокрема набув право вимагати виконання лізингоодержувачем/ боржником/відповідачем на свою користь зобовязань за вищезазначеними Договорами фінансового лізингу. Також Позивачу передалось право власності на транспортні засоби, які є предметами лізингу. Таким чином, ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' є лізингодавцем за Договором фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30 .09.2014 до Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014.
Відповідач оплатив авансовий платіж та сплачував лізингові платежі своєчасно та в повному обсязі, але згодом почав порушувати платіжну дисципліну по сплаті лізингових платежів, у звязку з чим лізингодавець неодноразово направляв листи з вимогою усунути порушення.
З 3 травня 2016 року Відповідач взагалі припинив виконувати зобовязання по оплаті згідно Договору фінансового лізингу в повному обсязі, продовжуючи незаконно експлуатувати предмет лізингу на безоплатній основі, до теперішнього часу. Так, з метою врегулювання спору лізингодавцем на адресу Відповідача було направлено Лист-вимогу від 30.06.2016, щодо сплати заборгованості, проте останнім було проігноровано всі спроби лізингодавця та не задоволено його законних вимог.
Таким чином, лізингодавцем було направлене Відповідачу повідомлення про відмову(розірвання) від Договору фінансового лізингу, на підставі ст. 7 Закону України ''Про фінансовий лізинг'' та п.11.4 Генерального Договору фінансового лізингу. Підставою для розірвання Договору та вимоги повернути предмет лізингу стала заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 312 079, 91 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків.
Відповідно до умов Генерального Договору, в повідомленні лізингодавець зобовязав лізингоодержувача повернути предмет лізингу та всі належні документи і приналежності протягом 7 днів. Відповідач отримав 05.01.2017 таке повідомлення, однак вимога про повернення не була виконана Відповідачем добровільно, тож лізингодавцю не вдалося самостійно вилучити предмет лізингу через протиправні дії Відповідача у вигляді переховування предмета лізингу, зловмисного не повернення його законному власнику, яким сьогодні є ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС''.
Тому Позивач вважає, що порушені його права, гарантовані законом, у звязку з чим вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених або не визнаних прав та інтересів.
Представник позивача ОСОБА_2 в призначене судове засідання не зявилася, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на підставі поданих документів. Вимоги підтримує повністю, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с. 66).
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було.
Суд зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
З огляду на належне повідомлення Відповідача, за згодою представника позивача справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, обєктивно проаналізувавши надані докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено наступні факти.
Сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення Договору фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30.09.2014 та Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014.
Як вбачається з вище зазначених Договорів Лізингоодержувачем виступає фізична особа-підприємець ОСОБА_1.
Проте, відповідно до ухваленої постанови Верховного суду України від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13, зроблено правовий висновок, про те, що з огляду на положення ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України ''Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом'' однією із особливостей підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.
Далі, Відповідач отримав у розпорядження Предмет лізингу - транспортний засіб типу SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова Y7WRJ4TA4Е0032953 / КРТG0B1TSEP334081; двигун № НОМЕР_1, реєстраційний № НОМЕР_2.
Відповідно до п.2.1. статті 2 Генерального Договору фінансового лізингу, всі платежі за користування відповідним Предметом лізингу Лізингоодержувач (Відповідач) зобовязаний здійснювати в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Лізингодавця (Позивача). Лізингоодержувач зобовязаний оплачувати лізингові платежі незалежно від виставлення та отримання рахунків Лізингодавця. Лізингові платежі включають платежі в погашення (компенсацію) вартості Предмета лізингу і винагороду (комісію) Лізингодавця за наданий в лізинг Предмет лізингу та інші платежі, які встановлюються у Додатках до цього Генерального договору та / або до відповідного Договору.
Згідно Додаткових угод №1, № 2, № 3 до Договору фінансового лізингу № 3197-02/09/14-Н від 30.09.2014 та Генерального договору фінансового лізингу № 3197 від 23.09.2014 установлено Графік внесення лізингових платежів.
Однак, відповідачем не виконуються взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов укладеного Генерального Договору фінансового лізингу, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 312 079, 91 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків.
Аналізуючи вищезазначене, суд зазначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Відповідно до ч. 1. ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
Згідно п. 11.4 Генерального Договору фінансового лізингу, у разі, якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення Лізингоодержувачу повідомлення згідно з п.11.3 Генерального Договору Лізингоодержувач не усуне визначені в повідомленні порушення або не викупить Предмет лізингу, сплативши Лізингодавцю суму викупу згідно з п.8.5 цього договору, Лізингодавець направляє на юридичну адресу Лізингоодержувачу цінний лист з описом вкладення або вручає нарочно повідомлення про відмову від Генерального Договору (його розірвання) і повернення предмета лізингу із зазначенням терміну і місця його передачі Лізингодавцю.
В матеріалах справи, наявне підтвердження факту того, що Відповідачу було надіслано повідомлення про відмову (розірвання) від Договору фінансового лізингу, яке останній згідно повідомлення про вручення поштового відправлення отримав 05.01.2017, що засвідчено підписом працівника поштового зв'язку (а.с.25 -27).
Відповідно до Договору, датою розірвання відповідного Договору є дата вказана у відповідному повідомленні про відмову (розірвання) від Договору.
Таким чином, датою розірвання Договору є 19.12.2016.
Стаття 785 ЦК України встановлює, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до п. 11.4. умов Генерального Договору, у разі дострокового припинення (розірвання) Договору з боку Позивача, Відповідач зобов'язувався за свій кошт протягом терміну, передбаченного в повідомленні повернути Предмет лізингу Позивачу за адресою, вказаною в повідомленні.
Станом на час розгляду справу Відповідач свій обов'язок щодо повернення Предмета лізингу не виконав, чим істотно та грубо порушує права та законні інтереси Позивача, як власника даного Предмета лізингу.
Згідно із п. 1 ст. 7 Закону України ''Про фінансовий лізинг'' № 723/97-ВР від 16.12.1997 із змінами і доповненнями, лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України ''Про фінансовий лізинг'' відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.
Зокрема, судом встановлено, що 17.03.2017 між ТОВ "Український лізинговий фонд", який виступає Лізингодавцем та ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' новий кредитор укладено Договір відступлення прав вимоги (цесії) № 1. Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна первісного кредитора, а ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' набуло статусу нового кредитора/лізингодавець/позивач за вказаним договором. Відповідно до Договору до нового кредитора ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' перейшло право вимоги, а саме всі права вимоги первісного кредитора до боржників за Договорами фінансового лізингу, та приймає на себе всі інші права первісного кредитора за Договорами фінансового лізингу, зокрема права власності на транспортні засоби, які є предметом лізингу за Договорами фінансового лізингу та за розірваними Договорами фінансового лізингу, а саме: всі права володіння, права користування та права розпоряджання зазначеним майном.
Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України ''Про виконавче провадження'', заходами примусового виконання рішень є: зокрема вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні.
Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України ''Про виконавче провадження'', під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі.
Досліджені по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог.
Таким чином, автомобіль підлягає вилученню у Відповідача і передачі Позивачу.
Розподіл процесуальних витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме стягнути на користь Позивача з Відповідача понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 6703, 50 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ''УЛФ-ФІНАНС'' до ОСОБА_1 про витребування майна (предмета лізингу) з чужого незаконного володіння -задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача або представника, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя ОСОБА_3