Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.04.2017 Справа №607/11540/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просить провести поділ спільного майна подружжя квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м., визнавши за кожним із них право власності на 1/2 ідеальну частку даної квартири.

В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що із 04 серпня 2007 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.09.2016 року шлюб між ними розірвано, діти залишились на вихованні позивачки. За час шлюбу, у 2010 році, за спільно нажиті кошти, ними було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м. Оскільки, сторони не можуть дійти спільної згоди щодо розподілу спільно нажитого майна, просить провести його розподіл, визнавши за нею право власності на 1/2 ідеальну частку спірної квартири.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовних вимог не визнали, вважають, що спірне майно не відноситься до спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу, оскільки придбане за особисті кошти матері позивача ОСОБА_7

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із 04 серпня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 серпня 2016 року.

У даному шлюбі у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії 1-ИД №092779, видане Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції) та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії І-ИД №188509, видане Відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САС №578148, виданого виконкомом Тернопільської міської ради, ОСОБА_3, на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради від 20.05.2010 року №841, на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_2, загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м.

Як вбачається із договору №11-08/169 спільної діяльності у будівництві житла від 11 серпня 2005 року, укладеного між ТОВ «Добробут» (виконавець) та ОСОБА_3, (дольовик), виконавець зобов»язується своїми силами і засобами, за рахунок залучених від дольовика коштів збудувати та передати дольовику обумовлений об»єкт будівництва - однокімнатну квартиру №169 за адресою: м.Тернопіль, вул..Чернівецька, загальною площею 43,3.

Відповідно до довідки виданої ТОВ «Добробуд» від 24.03.2009 року №20, ОСОБА_3 є дольовиком у будівництві багатоквартирного житлового будинку по вул..Чернівецькій ІІ в місті Тернополі однокімнатної квартири №169 загальною площею 43,3 м.кв. розташованої на п»ятому поверсі.

Як вбачається із квитанції від прибуткового касового ордеру ТзОВ «Добробуд» від 24 березня 2009 року, ОСОБА_3 внесено кошти як дольовиком у будівництві житла згідно зазначеного договору у розмірі 207 840 гривень.

Будучи допитаним в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що їй відомо, що кошти на будівництво спірної квартири як дольовика, які було внесено ТзОВ «Добробуд» надавала матір відповідача, однак присутньою при передачі їх не була.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що її дочка ОСОБА_1 протягом 2006-2010 років працювала та одержувала доходи, які в подальшому вкладала у будівництво спірної квартири. Також зазначила, що у сторін у справі були спільні заощадження, отримані від їх одруження.

Як вбачається із інформації наданої позивачем із Пенсійного фонду України про сплату нею внесків на обов»язкове пенсійне страхування протягом 2006-2015 років (Форма ОК-5), ОСОБА_1 протягом зазначеного періоду працювала та отримувала доходи з яких сплачувались відповідні внески.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, яке придбане подружжям у шлюбі, належить чоловіку та дружині на праві загальної сумісної власності.

Згідно зі ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на розподіл майна, яке їм належить на праві загальної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі розподілу майна, яке є об'єктом права загальної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідно грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Суд вважає, що спірна квартира, поділ яких просить здійснити позивач належать до спільного майна подружжя ОСОБА_1, оскільки її придбано під час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Також суд зазначає, що зазначене майно слід віднести до спільного майна подружжя, здійснивши його поділ, оскільки його було придбано для потреб сім»ї . Щодо твердження відповідача та його представника про те, що спірну квартиру АДРЕСА_3 було придбано лише за кошти матері відповідача ОСОБА_7, які вона отримала працюючи за кордоном, суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_3 укладаючи договір №11-08/169 спільної діяльності у будівництві житла знав, що перебуває у шлюбі із ОСОБА_1, яка також працювала та отримувала доходи. Крім цього, суд зазначає, що в подальшому було вчинено усі дії щодо реєстрації зазначеного майна за ОСОБА_3, при цьому мати відповідача не зверталась до суду із позовом про визнання її майна особистою приватною власністю. Також, суд вважає, що розмір часток сторін у спірному майні є рівними, виходячи із положень зазначених ст.70 СК України.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна подружжя підлягають до задоволення, а тому, слід провести поділ зазначеного майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_4, загальна площа квартири 43,3 кв.м., житлова, 12,4 кв.м.

Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь ОСОБА_1 понесені позивачем та документально.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. 60, 70 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - задовольнити.

Провести поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 43,3 кв.м., житловою 12,4 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 801 (вісімсот одну) грн. 90 коп. сплаченого нею судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_12