САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа 206/6752/17
Провадження 2-о/206/1622/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" грудня 2017 р. Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

присяжних: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

при секретареві Шаповал Є.М.,

розглянувши у відкритому виїзному судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги,

за участю:

за участю прокурора Мельникової В.О.,

представника заявника, лікаря-психіатра ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги, яка мешкає за адресою: Новомосковський р-н, смт. Черкаське, вул. Лісна, 7/24.

Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 14.12.2017р. ОСОБА_3 був госпіталізований до психіатричного стаціонару.

За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах.

У судовому засіданні прокурор та заінтересована особа заперечували проти задоволення заяви.

ОСОБА_3 письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав.

В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

У судовому засіданні було встановлено, що 14.12.2017р. ОСОБА_3 був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_5 лікарні КЗ „ДМП № 1 ДОР.

При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту. Напружений, тривожний. На деякі питання відповідає з роздратуванням, незадоволенням, не завжди в плані заданого. Правильно повідомляє свої паспортні дані, поточну календарну дату, своє місцезнаходження. Під час бесіди повідомляє, що «мені голоси говорять, що я повинен лежати в труні, поруч із матірю…». Вважає, що «сестра намагається від мене позбавитися». Впевнений, що має здатність читати думки оточуючих. Мислення паралогічне, дезорганізоване. Критика до свого стану порушена. Психічно хворим себе не вважає.

ОСОБА_3 було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром.

Згідно приписів ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу, наявність в особи психічного захворювання чи психічного розладу не може слугувати підставою для госпіталізації в примусовому порядку. Єдиними підставами для госпіталізації особи є вчинення нею чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі підстави для госпіталізації хворої.

Окрім цього представник психіатричного закладу не підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання.

Зокрема, було встановлено, що ОСОБА_3 має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, на час розгляду справи не проявляє агресію, отже відсутні підстави для примусової його госпіталізації, отже відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час законного затримання психічнохворих осіб відповідно до підпункту (е) пункту 1 статті 5 Конвенції, а саме: "за винятком випадків крайньої необхідності, людина не має позбавлятися свободи до тих пір, поки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є "психічнохворою". Сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об'єктивної медичної експертизи; психічний розлад має бути такого характеру або ступеня, які виправдовували б обов'язкове позбавлення свободи; обґрунтованість позбавлення свободи залежить від стійкості такого розладу" (пункт 39 рішення у справі."Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд враховує правову позицію ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, а саме СПРАВА «ОСОБА_6 УКРАЇНИ» від 05 червня 2014 року, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливим внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдало їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради (місцезнаходження 49115, м. Дніпро, вул. Бехтєрєва, 1) про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1) до психіатричного закладу для надання психіатричної допомоги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Р.О. Кушнірчук

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2