Справа № 712/8352/16-ц
Провадження № 2/712/150/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» про відшкодування коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 18.07.2016 року звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» про відшкодування коштів. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у 2012 році між власником земельної ділянки ОСОБА_1 та ДК «УКРТРАНСГАЗ» в особі начальника Золотоніського ЛВУМГ був укладений договір про встановлення земельного сервітуту, який зареєстрований у міськрайонному управлінні Держкомземі м.Золотоноша, запис від 01.10.2012 за №01. За вказаним договором власник ділянки та субєкт земельного сервітуту домовилися про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки площею 0, 8542 га для проведення модернізації і ремонту магістрального газопроводу «Уренгой-Помари-Ужгород». Однак, після завершення будівельно-монтажних робіт по обєкту магістральний газопровід км. 3616,8-3626,62 відповідачем в супереч умовам договору (п.5.1.10 договору) не було проведено біологічну рекультивацію земельної ділянки, на якій проводився ремонт та модернізація газопроводу. Закінчивши будівництво у середині листопада 2015 року відповідач зволікає з проведенням робіт з біологічної рекультивації земельної ділянки, чим порушує умови договору та досі не передав земельну ділянку власнику за актом, як цього вимагає п.5.1.11 договору про встановлення земельного сервітуту незважаючи на те, що строк дії договору визначений сторонами до 31.12.2015 року.

Просили зобовязати відповідача відшкодувати вартість проведення біологічної рекультивації частини земельної ділянки, як належить ОСОБА_1 у сумі 13 118 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зменшивши розмір позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 3719,02 грн., які складалися із суми боргу в сумі 1824, 10 грн. та інфляційних втрат. В обґрунтування вказаних сум посилався на кошторисну документацію та робочий проект модернізації і ремонту МГ УПУ на дільниці траси км. 3616,8-3626,62. В складі запропонованих заходів цього проекту були передбачені роботи по біологічній рекультивації частини земельної ділянки позивача. Вартість матеріальних ресурсів та машино-годин в кошторисі прийнято за регіональними цінами на дату складання кошторисної документації. Відповідно до кошторису загальна вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земель площею 52, 44 га складає 111 990 грн., при вартості за 1 га 2 135,39 грн. Виходячи з цього, вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земельної ділянки позивача площею 0, 8542 га становить 1824, 10 коп. Просив стягнути суму з урахуванням інфляційних втрат за період з січня 2012 по лютий 2017 при сукупному індексі інфляції за вказаний період - 2,039, що додатково складає 1894,92 грн.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених в письмових запереченнях на позов. Вказував, що після спливу терміну дії Договору про встановлення земельного сервітуту, орендар вказаної ділянки ТОВ «Силікат-1» по завершенню робіт восени 2015 року здійснив оранку земель, які знаходяться у нього в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки та весною 2016 року продовжив обробляти ділянку, чим засвідчив факт прийому земель в належному стані та свої діями фактично унеможливив проведення біологічної рекультивації земельної ділянки, що була предметом Договору про встановлення земельного сервітуту, а тому вина відповідача у не проведенні біологічної рекультивації відсутня.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

01.10.2012 року між власником земельної ділянки ОСОБА_1 (власник земельної ділянки, позивач) та ДК «Укртрангаз НАК «Нафтогаз України» (субєкт права земельного сервітуту, відповідач) був укладений Договір про встановлення земельного сервітуту, відповідно до пункту 1.1 якого, власник земельної ділянки та субєкт сервітуту домовилися про встановлення земельного сервітуту на частину земельної ділянки площею 0,8542 га для проведення модернізації і ремонту магістрального газопроводу «Уренгой-Помари-Ужгород» км 3616,8-3626,62.

Договір зареєстрований у Державному реєстрі земель про що вчинено запис за №01.

Сторонами договору за участі представників органів місцевого самоврядування та міськрайонного управління Держкомзему у м.Золотоноша було складено акт встановлення та погодження меж частини земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту.

Відповідно до розділів 2, 3 Договору було встановлений термін дії земельного сервітуту до 31.12.2015 року та визначений розмір плати за встановлення земельного сервітуту, яка вносилася щорічно в розмірі 3492,07 грн.

Відповідно до п. 5.1 субєкт сервітуту зобовязаний: виконувати в повному обсязі умови цього договору (п.5.1.1); використовувати земельні ділянки за встановленим видом земельного сервітуту, вказаним в пункті 1.1 цього договору, з врахуванням інтересів власника земельних ділянок, способом найменш обтяжливим для власника земельних ділянок, та дотриманням встановленого режиму використання земельних ділянок (п.5.1.3); не чинити дії, які можуть призвести до погіршення якісних характеристик та екологічного стану земельних ділянок (п.5.1.6.); відшкодувати власнику земельних ділянок чи землекористувачу збитки (в разі їх наявності), заподіяні проведенням будівельних робіт в розмірі, визначеному відповідно до розрахунку (п.5.1.7); провести технічну та біологічну рекультивацію порушених земель в межах смуги проведення будівельних робіт (п.5.1.10); повернути земельні ділянки власнику земельних ділянок в стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона перебувала до встановлення земельного сервітуту, за актом передачі рекультивованих земель (п.5.1.11).

Пунктом 7.1. передбачена відповідальність сторін за неналежне виконання зобовязань за договором відповідно до вимог чинного законодавства.

Як підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, відповідач повністю виконав свої зобовязання щодо внесення коштів за встановлення земельного сервітуту, що також підтверджено копіями платіжних доручень в матеріалах справи, а також проведена технічна рекультивація земель.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Проте, як пояснив представник позивача, до теперішнього часу не проведена біологічна рекультивація земельної ділянки та не складений акт про повернення рекультивованих земель.

Натомість представник відповідача пояснив, що після спливу терміну дії Договору про встановлення земельного сервітуту, орендар вказаної ділянки ТОВ «Силікат-1» по завершенню робіт восени 2015 року здійснив оранку земель, які знаходяться у нього в оренді відповідно до договору оренди земельної ділянки та весною 2016 року продовжив обробляти ділянку, чим засвідчив факт прийому земель в належному стані та свої діями фактично унеможливив проведення біологічної рекультивації земельної ділянки, що була предметом Договору про встановлення земельного сервітуту.

Позивач вважає, що у звязку із невиконанням своїх зобов'язань за Договором відповідач повинен відшкодувати розмір грошових коштів, які необхідно буде сплатити за проведення біологічної рекультивації власними силами або із залученням третіх осіб.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; а згідно з частинами 1 та 3 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороу або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, в силу приписів ст. 525 ЦК України, не допускається.

Згідно приписів статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Враховуючи те, що належних доказів виконання відповідачем умов Договору про встановлення сервітуту в частині проведення біологічної рекультивації та повернення земельної ділянки суду надано не було, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов'язання за Договором з огляду на його невиконання.

Як вище було зазначено, правовим наслідком порушення зобов'язання є, зокрема, відшкодування збитків (п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є: наявність протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного зв'язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Протиправність дії чи бездіяльності особи полягає у порушенні договірного зобов'язання.

Обов'язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв'язок між вчиненими порушеннями і збитками. Збитки є наслідком, а допущення порушення - причиною.

Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв'язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

Крім того, для того, щоб мати право на стягнення завданих збитків, потерпіла особа повинна довести їх наявність та розмір.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача надіслана вимога, в якій позивач вимагає провести біологічну рекультивацію в семиденний термін або відшкодувати вартість вказаних робіт.

Також в матеріалах справи відсутнє будь-яке листування, направлення повідомлення, пропозиції про внесення змін до діючого договору тощо з ініціативи відповідача з власником земельної ділянки щодо виконання зобовязань, передбачених пунктом 5.1.10 договору, в тому числі повідомлення про обставини, на які посилався представник відповідача як на причину неможливості проведення робіт по біологічної рекультивації проведення посівних робіт ТОВ «Силікат-1».

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача щодо листування з цього приводу з орендарем земельної ділянки ТОВ «Силікат-1», оскільки вказана юридична особа не є стороною Договору про встановлення земельного сервітуту від 01.10.2012 року.

Частинами 1, 2 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, відповідно до наведених приписів ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

З огляду на наведені норми права суд дійшов висновку, що в спірному випадку, який стосується заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача збитків у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за Договором, позивач, який вважає себе потерпілою особою, повинен довести наявність цих збитків та їх розмір, а відповідач, в свою чергу, повинен довести відсутність своєї вини у заподіянні цих збитків.

Як встановлено судом, наявні в матеріалах справи докази свідчать про протиправність дій відповідача з огляду невиконання останнім зобов'язань, визначених п.п 5.1.10.

Суд погоджується з розрахунком розміру збитків, який наведений позивачем виходячи із кошторисної документації, складеної ТОВ «ІК «Машекспорт» (2011 рік) та робочого проекту модернізації і ремонту МГ УПУ на дільниці траси км. 3616,8-3626,62, який розроблений ТОВ «Земпроект» (2011 рік). Відповідно до кошторису загальна вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земель площею 52, 44 га складає 111 990 грн., при вартості за 1 га 2 135,39 грн. Виходячи з цього, вартість проведення робіт з біологічної рекультивації земельної ділянки позивача площею 0, 8542 га становить 1824, 10 коп.

Судом також встановлено наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною дією чи бездіяльністю відповідача та заподіяними позивачу збитками. Зокрема, такий зв'язок простежується у невиконанні відповідачем своїх обов'язків за Договором та виникненні певного наслідку такого невиконання - збитків, які отримав позивач.

Водночас, судом досліджено, що відповідач не залучив до матеріалів жодних доказів відсутності його вини в порушенні зобов'язання за Договором про встановлення земельного сервітуту. Встановлені вище обставини справи свідчать про наявність в спірному випадку сукупності всіх умов (складових частин) правопорушення у зобовязальних відносинах, а саме: протиправної дії чи бездіяльності особи; заподіяння збитків в результаті такої дії чи бездіяльності особи; причинного зв'язку між протиправною дією чи бездіяльністю особи та заподіяними збитками; вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки, за наявності яких настає відповідальність за порушення зобов'язання у вигляді відшкодування збитків.

Разом з тим не підлягає до задоволення вимога про стягнення інфляційних витрат, оскільки вони відповідно до ст.625 ЦК України можуть бути нараховані у випадку невиконання сторонами грошового зобовязання, тоді як умови щодо плати за сервітут виконані відповідачем в повному обсязі, а спір виник щодо відшкодування збитків, спричинених невиконанням п.5.1.10 Договору про встановлення земельного сервітуту.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 224, 218 ЦПК України, ст.ст. 22, 509, 526, 610, 611, 612, 626 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» про відшкодування коштів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» на користь ОСОБА_1 1824,10 грн. ( одна тисяча вісімсот двадцять чотири гривні 10 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСГАЗ» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «ЧЕРКАСИТРАНСГАЗ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн. ( пятсот пятдесят одна гривня 20 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян