Справа № 226/2172/17
Справа № 226/2172/17
Провадження № 2/226/861/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі за текстом ПАТ «ШУ «Покровське») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної нещасним випадком на виробництві, що спричинило втрату працездатності, в обґрунтування якого вказав, що з 22.05.1992 по 12.10.2015 він перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи від гірничого робочого підземного 3 розряду з повним робочем днем у шахті, до машиніста гірничих виїмкових машин підземним 6 розряду з повним робочим днем у шахті. 12.10.2015 він звільнився за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію, на підставі ст.38 КЗпП України. 26.01.2016 рішенням обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії у зв'язку з професійним захворюванням йому була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. За результатами визначення ступеня втрати професійної працездатності йому було визначено в сукупності 65%, з яких: 5% втрати професійної працездатності як встановлені повторно по трудовому каліцтву, яке мало місце 20.01.1995 року на шахті «ОСОБА_3 №1» ДП «Красноармійськвугілля» (на теперішній час ПАТ «ШУ «Покровська»); 25% - як встановлені первинно по професійному захворюванню пневмоконіоз; 35% - як встановлені первинно по професійному захворюванню хронічна лівобічна радикулопатія. 20.01.1995 о 04.00 год. працюючи машиністом гірничих виїмкових машин дільниці УПР 1, виконуючи наряд на поправку колони, він травмував ліву руку. По даному факту складено акт про нещасний випадок від 23.01.1995 № 9. Крім того, у зв'язку з тривалим періодом роботи у ПАТ «ШУ «Покровське» в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактору вугільний пил, важкість праці, через потужність зовнішньої праці, при роботі за участю м'язів, нижніх кінцівок і тулуба, теж саме при роботі з переважною участю м'язів плечового поясу, через запиленість повітря робочої зони в нього виникли хронічні професійні захворювання пневмоконіоз та хронічна лівобічна радикулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом. До того ж встановлено супутній діагноз ішемічна хвороба серця: дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба І-ІІ ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість (І ступеня), початкові явища. Про дані професійні захворювання підприємством складено акт розслідування причин виникнення професійного хронічного захворювання від 21.12.2015. Його загальний трудовий стаж складає 22 роки 9 місяців, з них за професією 21 рік 9 місяців та в умовах впливу шкідливих факторів 22 роки 12 днів. Моральна шкода за отримані виробничу травму та професійні захворювання йому не призначалася та не виплачувалася. Його робота на підприємстві здійснювалася в умовах, де постійно існувала небезпека для його життя та здоров'я. Результатом травми, а саме відкритого переламу 4-5 пальця, яка мала місце 20.01.1995, що супроводжувалося пошкодженням сухожилля глибоких згиначів пальців лівої руки, стало обмеження розгинання 5 пальця та відсутність активного розгинання фаланги 4 пальця лівої руки. Наслідки цієї травми не можуть бути усунені шляхом лікування, що викликає в нього як фізичний так і психологічний дискомфорт до теперішнього часу. Крім того, професійні захворювання, що виникли внаслідок праці в шкідливих умовах на підприємстві відповідача призвели до тривалих фізичних страждань, істотних змін у його житті. Так, негативні ознаки професійних захворювань стали проявлятися в нього з 2010 року, з того часу він був вимушений постійно, з інтервалом у декілька місяців звертатися до лікувальних установ за медичною допомогою. Наслідки зазначених захворювань викликали в нього постійний сильний біль у поперековому відділі хребта, задуху при фізичному навантаженні, головний біль з підвищенням артеріального тиску, довготривалий кашель, біль за грудиною та загальну слабкість. Необхідність постійного лікування впливало на зміни в його життя, він був вимушений проводити час не зі своєю родиною, а витрачати його на подолання негативних наслідків захворювання. Лікування впливало і на виробничі відносини з підприємством, оскільки керівництво було незадоволене частим перебуванням на лікарняному. Крім того, стан його здоров'я не дозволяв йому далі працювати на підприємстві, він був вимушений звільнитися, обґрунтувавши своє звільнення виходом на пенсію. Наслідки захворювання проявилися і в побуті, оскільки через хронічні болі в попереку він не може підіймати важкі речі, виконувати важку роботу по дому та інше. Внаслідок цього він відчуває свою неповноцінність та безпомічність, навіть незважаючи на підтримку своїх рідних, постійна емоційна напруга через це призводила до погіршення стосунків не лише з оточуючими, а й в родині. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює у 65000 грн, тому просить суд стягнути на свою користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди зазначену ним суму.

Позивач ОСОБА_1 та представники позивача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 до судового засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, вказавши, що на позовних вимогах наполягають.

Представник відповідача ПАТ «ШУ «Покровське» ОСОБА_6 до судового засідання також не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказавши, що позовні вимоги визнає частково, просить суд при вирішенні розміру моральної шкоди врахувати вимоги розумності та справедливості, стягнувши суму моральної шкоди із розрахунку 300 грн за 1% втрати працездатності.

Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 22.05.1992 по 12.10.2015 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ШУ «Покровське» (колишні назви шахта «ОСОБА_3 №1» державного обєднання «Красноармійськвугілля», ДВАТ «Шахта «ОСОБА_3 №1», ДВАТ «Вугільна компанія «ОСОБА_3 №1», ВАТ «Шахта «ОСОБА_3 №1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», «Вугільна компанія «Шахта «ОСОБА_3 №1»), працюючи з 01.09.2002 машиністом гірничих виїмкових машин підземним 6 розряду з повним робочим днем у шахті. Звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України, після звільнення з підприємства відповідача відомості про роботу відсутні, що підтверджується записами з трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.12-14).

Відповідно до довідки управління Пенсійного фонду України в м.Димитрові Донецької області від 10.11.2017 позивач з 03.01.2013 отримує пенсію за віком (а.с.11, 15).

20.01.1995 о 04.00 год. працюючи машиністом гірничих виїмкових машин дільниці УПР 1 на підприємстві відповідача, виконуючи наряд на поправку колони, з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, а саме: куском породи, який вийшов з кровлі, йому травмувало ліуву руку, в наслідок якого він отримав перелами 4-5 пальця, які супроводжувалися пошкодженням сухожилля глибоких згиначів пальців лівої руки, призвели до обмеження розгинання 5 пальця та відсутності активного розгинання фаланги 4 пальця лівої руки. По даному факту складено акт про нещасний випадок від 23.01.1995 № 9 (а.с.17-18).

З тексту акту вбачається, що причиною настання нещасного випадку з позивачем стала неякісна обробка породи, недотримання паспорту кріплення (а.с.17).

Згідно з копією амбулаторної карти позивача, виписок з епікризу за наслідками отриманої травмі на виробництві, яка мала місце 26.01.1995, ОСОБА_1 з 26.01.1995 року по 13.02.1995 перебував на лікуванні в травматологічному відділені Димитровської міської лікарні з діагнозом: забій тулуба, рук, зашиблені рани лівої кісті, відкритий перелам середніх фаланг ІІІ IV та V пальців лівої кісті, зі значним розплющенням мяких тканин лівої кісті Крім того, одразу після госпіталізаціїї, позивача було прооперовано, з репозицією відламків фаланг (тобто складання відламків кісток хірургічним методом до первісного стану). З 13.02.1995 по 17.04.1995 позивач продовжив амбулаторне лікування.

Відповідно до висновку ВТЕК від 17.04.1995 року за результатами лікування по отриманій травм відкритий перелам середніх фаланг 4-5 пальців неправильно зрісся, з підвивихом фаланги 4го пальця, з помірним порушенням функції захвату.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності МСЕК від 13.12.1995 позивачу первинно по травмі від 20.01.1995 було встановлено 5 % втрати професійної працездатності, без встановлення групи інвалідності.

Відповідно до висновку Обласної травматологічної лікарні м. Донецьк від 20.02.2009 позивачу ОСОБА_1 був встановлений діагноз: посттравматичні контрактури між фалангових суглобів 5-го пальця лівої кісті, рубець, посттравматична невропатія пальцевих нервів, у вигляді зниження чутливості, недостатності розгинання 4-5 пальців лівої руки з артрозними явищами міжфалангових суставів лівої руки.

В період з 2010 року по 2015 рік з приводу динамічних порушень та болем в поперековому відділі хребта, задухи при фізичному навантаженні, кашлю з тяжковиділяємим харкотинням позивач лікувався як амбулаторно, так і в умовах стаціонару (15 разів), що підтверджується витягом з амбулаторної карти за період з 20.04.2010 по 05.10.2015; витягом № 1107 з медичної карти стаціонарного хворого за період лікування з 11.11.2015 по 26.11.2015 в Клініці професійних захворювань м.Київ; висновком Центральної лікарської комісії про наявність професійного характеру захворювань від 24.11.2015.

Так, згідно з випискою з амбулаторної карти ОСОБА_1 спостерігається в лікарсько-профілактичних установах з 2010 року. За медичною допомогою звертався та лікувався на амбулаторному та стаціонарному лікуванні: з 05.09.2011 по 14.09.2011 загострення попереково-крестцового радикуліту; з 03.04.2014 по 11.04.2014 хронічний вертеброгенний L-S радикуліт у стадії загострення з вираженим больовим синдромом; з 26.02.2015 по 02.03.2015 анторосілікоз І-ІІ вузелкової форми; з 07.07.2015 по 23.07.2015 хронічний вертеброгенний хребтово-крестцовий радикуліт; з 24.07.2015 по 04.08.2015 загострення хронічного хронічного вертеброгенного хребтово-крестцового радикуліту з вираженим больовим м'язово-двостороннім корешковим синдромом; з 25.08.2015 по 21.09.2015 хронічний вертеброгенний хребтово-крестцовий радикуліт; з 22.09.2015 по 05.10.2015 анторосілікоз І-ІІ вузелкової форми.

Згідно з виписки № 1107 із медичної карти від 26.11.2015 ОСОБА_7 з 11.11.2015 по 26.11.2015 перебував на стаціонарному лікуванні в клініці професійних захворювань державної установи «Інститут медицини праці академії медичних наук України» з діагнозом: пневмоконіоз, хронічна лівобічна радикулопатія в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом захворювання професійні, встановлені вперше, а також супутнє захворювання дифузний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба І-ІІ ступеня, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ступеня, початкові явища (а.с.22).

Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії Клініки професійних захворювань державної установи медицини праці національної академії медичних наук України від 24.11.2015 № 41/970 встановлено, що захворювання ОСОБА_1: пневмоконіоз та хронічна лівобічна радикулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом професійне, встановлене вперше (а.с.24).

Про встановлені у позивача професійні захворювання клінікою на адресу відповідача було спрямовано повідомленя від 27.11.2015 (а.с.24 зворот).

За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, що вперше виникло у позивача ОСОБА_1, а саме: пневмоконіоз та хронічна лівобічна радикулопатія в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями і больовим синдромом, 21.12.2015 на підприємстві відповідача складено акт, затверджений головним державним санітарним лікарем міст Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району. У п.п.16, 17 даного акту зазначено, що причиною професійних захворювань позивача є тривалий термін праці в шкідливих умовах, обумовленої впливом шкідливого промислового фактору вугільний пил, важкість праці; згідно лабораторно-інструментальних досліджень потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 97,7 Вт (ПДР 90 Вт), те ж саме при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 53,8 Вт (ПДР 45,0 Вт), запиленість повітря робочої зони сягала 91,0 мг/м3 при ГДК 10 мг/м3 (а.с.19-21).

Згідно за довідкою до акту огляду МСЕК від 26.01.2016 позивачу повторно за наслідками виробничої травми від 26.01.1995 встановлено 5% втрати професійної працездатності, первинно за наслідками виробничого захворювання - пневмоконіоз встановлено 25% втрати професійної працездатності та за наслідками виробничого захворювання хронічна лівобічна радикулопатія встановлено 35% втрати професійної працездатності, а за сукупністю - 60% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково з рекомендаціями медикаментозного, санітарно-курортного лікування (а.с.16).

Згідно з довідкою Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10.11.2017 позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку відділення та отримує щомісячні страхові виплати по травмі 26.01.1995, професійному захворюванню 21.12.2015 та має ІІІ групу інвалідності, що також підтверджується посвідченням інваліда серії ІП № 439 (а.а.11, 31).

Статтею 46 Конституції України передбачено, що право громадян на соціальний захист гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, одним із видів якого є відповідно за ч.1 ст.4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування - страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно за ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, завданої робітнику у наслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом у відповідності до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999 № 1105-ХIV (далі Закон № 1105-ХIV), що набрав чинності з 01.04.2001 року.

Обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, які потерпіли на виробництві, до внесення змін до Закону № 1105-Х1У на підставі Закону України від 23.02.2007 року № 717-У, був покладений на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

За отриманою травмою позивачу вперше була встановлена втрата професійної працездатності 13.12.1995 по травмі 1995 року, та повторно по професійним захворюванням 2015 року, тому суд керується законодавством, діючим у зазначений період часу, тобто на час виникнення спірних правовідносин, бо це регламентовано ст.5 ЦК України, згідно якої акти цивільного законодавства, до яких відноситься Закон № 1105-ХIV, регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оскільки Фонд на час виникнення спірних правовідносин не відповідав за завдану моральну шкоду, то у разі отримання працівником професійного захворювання таку шкоду позивачу, законні права якого порушені, повинен відшкодувати роботодавець на підставі ст.2371 КЗпП України, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За ч.4 цієї ж статті власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Виходячи з вимог ст.153 КЗпП України, яка покладає на власника обовязок створювати працівникові безпечні умови праці, вина власника полягає у невиконанні такого обовязку. Отже, саме підприємство повинно було створити умови, які б унеможливлювали настання нещасного випадку.

Суд вважає, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди у звязку з встановленням йому стійкої втрати працездатності внаслідок отриманих на виробництві травми та професійних захворювань, а висновки МСЕК підтверджують наявність факту спричинення шкоди його здоровю, яка привела до фізичних і моральних страждань позивача, та наявність прямого причинного звязку між ушкодженням здоровя та порушенням небезпечних норм при виконанні робіт.

Відомості з лікарні свідчать про те, що позивач зазнавав і, незважаючи на лікування, по теперішній час зазнає фізичну біль і психічні страждання внаслідок отриманих на виробництві травми та професійних захворювань, через що порушилися його нормальні життєві звязки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, йому рекомендовано подальше медикаментозне лікування.Крім того, записи з трудової книжки позивача вказують на те, що понад 20 років він пропрацював у шкідливих умовах на одному вугільному підприємстві.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг, тривалість зазнаваних позивачем страждань, його стан здоровя, наслідки тілесних ушкоджень та незворотність до фізіологічного відновлення за травмою, розмір і безстроковий характер втрати працездатності, а саме те, що позивач втратив 65% своєї працездатності на підприємстві відповідача та набув інвалідності, отримані ним фізичні вади заважають йому вести повноцінний спосіб життя, вимагають від нього додаткових зусиль для його організації, позивачу рекомендовано продовжувати лікування, на теперішній час він не працює. Але сума, в яку позивач оцінив заподіяну моральну шкоду, є завищеною і не відповідає отриманим ним моральним стражданням. Суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим визначити позивачу розмір моральної шкоди у 30000 грн, які підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що заявлено позов немайнового характеру, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеній сумі у розмірі 295 грн.

На підставі ст.ст.43, 46 Конституції України, ст.ст.153, 2371КЗпП України, Закону України «Про охорону праці», керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків, 30000 (тридцять тисяч) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір у розмірі 295 (двісті дев'яносто п'ять) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19.12.2017.

Суддя Ж.Є.Редько