Справа № 323/2915/16-ц
№ провадження 2/323/28/17
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

11.04.2017 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

за участю

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи - ОСОБА_4,

представників третьої особи - ОСОБА_5, адвоката ОСОБА_6,

розглянувши матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Комунальне підприємство Пологівської районної ради Запорізької області «Імпульс», про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області із вказаним позовом, в якому, після декількох уточнень просив встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини за заповітом після смерті його матері ОСОБА_7, яка сталася 07.04.2002 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини; визнати недійсним Договір дарування від 12.12.1992 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комишуваської селищної ради народних депутатів Запорізької області (реєстровий № 212); визнати незаконним та скасувати Рішення Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 25.02.2003 року № 27 в частині виділення ОСОБА_8 земельної ділянки за адресою Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Шевченка, 56, площею 0,16 га після смерті жінки ОСОБА_7 на підставі Договору дарування від 12.12.1992 року за № 212; визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, яка померла 07.04.2002 року, право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці площею 1661 кв. м за адресою Запорізька область, Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Шевченка, 60.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є сином ОСОБА_7, яка померла 07.04.2002 року, та за життя склала заповіт, яким заповідала все своє майно позивачу, в тому числі спірний житловий будинок. Позивач своєчасно прийняв спадщину в порядку ст. 549 ЦК УРСР, що був чинним на час відкриття спадщини, шляхом вступу в управління та фактичне володіння спадковим майном, однак із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку не звертався, правовстановлюючих документів на спадкове майно не отримував. Після смерті матері позивача залишався живим також його батько, ОСОБА_8, який також проживав у спірному будинку, а 17.08.2013 року уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_3 Через рік, 15.08.2014 року, батько позивача також помер, у звязку з чим відкрилась його спадщина. Вважаючи, що до складу спадщини ОСОБА_8 входить спірний житловий будинок, із заявами про прийняття його спадщини до нотаріуса звернулись відповідачі ОСОБА_3, яка вважала себе спадкоємцем першої черги за законом як дружина померлого, та ОСОБА_4, яка вважала себе спадкоємцем другої черги за законом як сестра померлого. При цьому виявилось, що існує Договір дарування від 12.12.1992 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області за реєстровим № 212, на підставі якого мати позивача, ОСОБА_7, подарувала спірний будинок батькові позивача. Крім того, на підставі вказаного Договору дарування, Рішенням Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 25.02.2003 року № 27 ОСОБА_8 була виділена земельна ділянка під спірним будинком площею 0,16 га. Однак, за ствердженням позивача, вказаний Договір дарування від 12.12.1992 року є недійсним, оскільки батьки його насправді не укладали, а їх підписи на ньому підроблені. Через те, що виник спір щодо права на успадкування вказаного житлового будинку, позивач був позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку та змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат ОСОБА_2, позовні вимоги підтримали, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_4 та ОСОБА_1, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу ОСОБА_9, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Оріхівської районної ради Запорізької області, про визнання права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що останнім власником спірного будинку був ОСОБА_8 на підставі Договору дарування від 12.12.1992 року, з яким ОСОБА_3 на момент його смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі, а тому є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки інші спадкоємці першої черги спадщину не прийняли.

Крім того, ОСОБА_4 заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, подавши позов до виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання неправомірними дій виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області щодо реєстрації 17.08.2013 року шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, скасування відповідного актового запису про реєстрацію шлюбу, визнання цього шлюбу неукладеним, а також про визнання права власності в порядку спадкування за законом на будинок за адресою Запорізька область, Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Шевченка, 60. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_8 не укладав шлюб з ОСОБА_3, відповідний актовий запис та свідоцтво про укладення шлюбу були вчинені внаслідок неналежних дій посадових осіб виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, а тому ОСОБА_3 не може бути спадкоємцем спірного майна за законом, а право на цю спадщину має бути визнано за ОСОБА_4 як єдиний спадкоємцем другої черги за законом щодо майна ОСОБА_8, оскільки вона є його єдиноутробною сестерою.

Всі ці позовні вимоги були обєднані в одне провадження в порядку ст. 123 ЦПК України.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились від своїх позовів, у звязку з чим ухвалами від 11.04.2017 року провадження у справі щодо цих позовних вимог було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. При цьому щодо вимог ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області щодо реєстрації 17.08.2013 року шлюбу між ОСОБА_8 та ОСОБА_3, скасування відповідного актового запису про реєстрацію шлюбу, провадження у справі було закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, оскільки ці вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали письмові заяви, які підтвердили в судовому засіданні, про визнання первісного позову ОСОБА_1 до них.

Представники ОСОБА_4 вказану заяву підтримали.

Представник виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області ОСОБА_10 пояснив, що обставини складання заповіту ОСОБА_11 та укладення Договору дарування від 12.12.1992 року йому нічого невідомо, і тому в цьому питанні він покладається на розсуд суду. Разом з тим ОСОБА_10 повідомив, що станом на 2003 рік він перебував на посаді селищного голови в Комишуваській селищній раді і може підтвердити, що Рішення від 25.02.2003 року № 27 він не підписував, в архіві ради таке рішення відсутнє.

Представник КП «БТІ» Оріхівської районної ради Запорізької області ОСОБА_12 пояснила, що це підприємство виготовила технічний паспорт на спірний будинок на підставі заяви ОСОБА_3, яка на підтвердження своїх прав надала копію Договору дарування від 12.12.1992 року та реєстраційне посвідчення, а також інші документи. Щодо суті позовних вимог третя особа покладається на розсуд суду.

Представник КП «Імпульс» ОСОБА_13 пояснив, що єдиним записом про реєстрацію права власності на спірний будинок у відповідній реєстраційній книзі є запис про реєстрацію права за ОСОБА_11 на підставі відповідного рішення суду. В подальшому жодних реєстраційних дій щодо спірного обєкта нерухомості не проводилось, а тому він покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до такого.

Судом встановлено, на Рішенням народного суду Оріхівського району Запорізької області від 28.12.1965 року за ОСОБА_14 визнано право власності на домоволодіння № 56 по вул. Шевченка у смт Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. Висновок про реєстрацію цього будинку було складено у Запорізькому міжміському БТІ 23.03.1973 року, про що до відповідної реєстраційної книги, був зроблений реєстраційний запис № 1247.

Вказане майно ОСОБА_14 було визнано судом в порядку розділу майна, набутого у шлюбі з ОСОБА_15, який був розірваний, а ОСОБА_14 повернула собі дівоче прізвище «Третяк».

Відповідно до Довідки № 1358 від 17.06.2016 року, виданої Комишуваською селищною радою Оріхівського району, у 1989 році була проведена перенумерація спірного житлового будинку, після якої йому був присвоєний номер 60.

17.04.1970 року ОСОБА_16 уклала шлюб з ОСОБА_8 та взяла його прізвище, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ІІ-АГ № 568718, виданим Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області, і до смерті перебувала у вказаному шлюбі.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_11, якого вона народила у шлюбі з ОСОБА_15, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ГД № 015488, виданим Комишуваським райбюро ЗАГС 09.07.1957 року.

23.12.1992 року ОСОБА_11 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комишуваськоїселищної ради Оріхівського району ОСОБА_17 (реєстровий № 444), яким все своє майно заповіла позивачу ОСОБА_1

07.04.2002 року ОСОБА_7 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 302560, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції у Запорізькій області 11.04.2002 року.

У звязку із смертю ОСОБА_7 за нею відкрилась спадщина, до складу якої входив спірний житловий будинок.

Позивач не вчинив дій щодо отримання правовстановлюючих документів на підтвердження свого права власності на спірний житловий будинок, що виникло в порядку спадкування за заповітом. Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернувся до Оріхівської державної нотаріальної контори лише 06.04.2016 року, однак йому було відмовлено постановою нотаріуса від 08.04.2016 року з посиланням на відсутність у спадковій справі відомостей про прийняття ним спадщини у встановлені законом строку.

Водночас особами, які беруть у справі, не оспорюється, що позивач спадщину прийняв своєчасно в порядку ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, шляхом вступу в фактичне управління та володіння майном, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню і є встановленою.

Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При цьому потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Станом на час придбання ОСОБА_7 спадкового майна були чинними Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, а також Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року.

Зазначені нормативні акти передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції). Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 набула спірне нерухоме майно у власність відповідно до законодавства, чинного на момент його придбання, у звязку з чим воно може виступати обєктом спадкування.

Позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв, що ніким не оспорюється, а тому відсутність у позивача правовстановлюючих документів, що відповідали вимогам законодавства на час розгляду справи судом, саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права.

При цьому доводи позивача в обґрунтування вимоги про визнання недійсним Договору дарування від 12.12.1992 року, за яким ОСОБА_7 начебто подарувала ОСОБА_8 спірний житловий будинок, обґрунтованими, оскільки вони знайшли своє підтвердження дослідженими в суді доказами.

Так, в судовому засіданні був оглянутий оригінал книги реєстрації нотаріальних дій за 1992 рік, яка велась у виконавчому комітеті Комишуваської селищної ради Оріхівського району. За реєстровим номером 212, який вказаний у Договорі дарування від 12.12.1992 року, у цій книзі міститься запис зовсім про іншу нотаріальну дію, яка була вчинена 19.06.1992 року. За 12.12.1992 року у книзі не міститься жодного запису, оскільки ця дата випадала на суботу неробочий день.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 надала суду показання про те, що вона дійсно у 1992 році працювала секретарем виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, однак вказаного договору не посвідчувала, а відповідний посвідчувальний підпис на договорі вчинений не її рукою.

Також суд бере до уваги той факт, що у договорі дарування адреса спірного будинку зазначена як вул. Шевченка, 56, тоді як згідно раніше вказаної довідки селищної ради, перенумерація будинків відбулась ще у 1989 році, і адреса змінилась на вулицю Шевченка, 60. Також сумнівності договору додає та обставина, що він начебто укладений за девять днів до складання ОСОБА_7 заповіту на користь позивача, яким вона розпорядилась зовсім по-іншому.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, який був чинний на момент складання договору, було передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК УРСР До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу, тобто договір дарування нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ОСОБА_4 народних депутатів.

Оскільки судом встановлено, що Договір дарування від 12.12.1992 року не був належним чином нотаріально посвідчений, він не може вважатись таким, що відповідає закону, та підлягає визнанню недійсним з моменту укладення.

Судом також встановлено, що Рішення Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 25.02.2003 року № 27 селищним головою не підписувалось, оригіналу його не існує, а щодо виділення земельної ділянки ОСОБА_8 ґрунтувалось на недійсному договорі дарування, що має наслідком визнання цього рішення таким, що не відповідає вимогам закону, та його скасування у відповідній частині.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 47, 277, 244, 548, 549 ЦК УРСР, ст. ст. 392, 1258, 1261, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10-11, 61, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Комунальне підприємство Пологівської районної ради Запорізької області «Імпульс», про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання права власності на спадкове майно, задовольнити повністю.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини за заповітом після смерті його матері ОСОБА_7, яка сталася 07.04.2002 року, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

Визнати недійсним Договір дарування від 12.12.1992 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений секретарем виконавчого комітету Комишуваської селищної ради народних депутатів Запорізької області (реєстровий № 212).

Визнати незаконним та скасувати Рішення Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 25.02.2003 року № 27 в частині виділення ОСОБА_8 земельної ділянки за адресою Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Шевченка, 56, площею 0,16 га після смерті жінки ОСОБА_7 на підставі Договору дарування від 12.12.1992 року за № 212.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7, яка померла 07.04.2002 року, право власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці площею 1661 кв. м за адресою Запорізька область, Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Шевченка, 60, яке складається з житлового будинку літ. «А» загальною площею 37,3 кв. м, житловою площею 26 кв. м, сіней літ. «а», гаражу літ. «Б», сарай літ. «В», сараю літ. «Г», вбиральні літ. «Д», погрібу літ. «Пг», басейну літ. «К», ганку літ. «Кр», паркану № 1, воріт з хвірткою № 2, колодязя № 3.

Повний текст рішення складений 13.04.2017 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_18