Номер провадження: 22-ц/785/4709/17
Номер справи місцевого суду: 503/2539/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 березня 2017 року,

встановила:

У грудні 2016 р. Національна академія внутрішніх справ (далі ОСОБА_2) звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_4 вартість витрат, повязаних з утриманням останнього у навчальному закладі, в сумі 27 385,50 грн..

Академія позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 27.09.2010 р. між Київським національним університетом внутрішніх справ, реорганізованим у Національну академію внутрішніх справ, та ОСОБА_4 укладено договір № 10-466 про підготовку фахівця.

За умовами вказаного договору ОСОБА_4 зобовязався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі.

ОСОБА_4 навчався в Київському національному університеті внутрішніх справ в період - з 01 вересня 2010 року по 15 березня 2014 року. Вартість витрат, повязаних з його утриманням у навчальному закладі, склала 27 385,50 грн..

Після здобуття вищої освіти відповідно до умов Договору ОСОБА_4 був направлений для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Одеській області. Однак, відповідно до наказу № 298о/с від 20 травня 2015 року був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням відповідно до поданого рапорту. За умовами договору ОСОБА_4 №10-466 повинен відшкодувати витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі у розмірі 27 385,50 грн..

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 13 березня 2017 р. в задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, відмовлено.

Академіяв апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Академія представника у судове засіданні не направила. Про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. Від представника академії надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_4 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав. У судовому засіданні вважав необхідним скаргу відхилити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на законність та обґрунтованість рішення суду. Вказував, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення витрат.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень не неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам законодавства не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що така підстава як звільнення з органів внутрішніх справ, не відпрацювавши трьох років, не була передбачена ні договором від 27.09.2010 р., ні ст. 18 Закону України «Про міліцію». Оскільки ОСОБА_4 пройшов навчання у повному обсязі, проходив у подальшому службу і звільнився за власним бажанням, у позивача відсутнє право на відшкодування витрат (а. с. 71 76).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530 ЦК України, 18 Закону України «Про міліцію») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 212 - 214 ЦПК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ № 562 від 05 серпня 2010 року (а. с. 14) ОСОБА_4 прийнято на службу до органів внутрішніх справ України та з 1 вересня 2010 року зараховано курсантом першого курсу вказаного навчального закладу.

27 вересня 2010 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, правонаступником якого є - Національна академія внутрішніх справ, як виконавцем, Головним управлінням МВС України в Одеській області (замовником) та ОСОБА_4 був укладений договір № 10-466 про підготовку фахівця (а. с. 11 12 зворотня сторона), предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо-кваліфікаційного рівня «Бакалавр» за напрямом (спеціальністю) «Правознавство» (п. 1 договору).

За умовами укладеного договору виконавець взяв на себе обовязок забезпечити теоретичну та практичну підготовку фахівця згідно з навчальними планами та програмами і вимогами освітньо-кваліфікаційних рівнів, забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням, а після закінчення навчання видати документ про освіту, направлення на роботу, нагрудний знак та передбачені законом виплати (п. 2.1, п.п. 2.1.1, 2.1.3, 2.1.7 договору).

ОСОБА_4 зобовязався виконати в повному обсязі навчальну програму, сумлінно ставитись до навчання, виконувати правила внутрішнього розпорядку, після закінчення навчання прибути до місця призначення та приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначено замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі (п. 2.3, п.п. 2.3.1 - 2.3.6 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено підстави відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме: - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з Київського національного університету внутрішніх справ; - звільненням з органів внутрішніх справ за власним бажанням без поважних причин.

Порядок відшкодування особою фактичних витрат на підготовку передбачений п. 4 договору.

05.10.2012 р. між Національною академією внутрішніх справ та ОСОБА_4 укладено додатковий договір № 1 до договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ № 10-466 від 27.09.2010 р. (а. с. 13 13 зворотня сторона). Договір від 27.09.2010 р. доповнено пунктом 3.3 наступного змісту: «Звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни».

Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ № 341 від 15 березня 2014 року ОСОБА_4 видано диплом бакалавра з відзнакою про закінчення вказаного навчального закладу та здобуття базової вищої освіти за напрямком підготовки «Правознавство» (а. с. 15).

Після закінчення навчання ОСОБА_4 проходив службу в органах внутрішніх справ.

25.03.2015 р. (а. с. 17) ОСОБА_4 звернувся до керівництва ГУ МВС України в Одеській області із рапортом про його звільнення з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Причину звільнення вказав низьке грошове утримання, ненормований робочий день та сімейні обставини. Наполягав на звільненні з 25.05.2015 р.. Вказав про те, що ознайомлений із п. 68 положення про проходження служби в органах внутрішніх справ.

01.04.2015 р. складено акт про відмову ОСОБА_4 добровільно відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у вищому навчальному закладі (а. с. 20).

06.05.2015 р. начальником ГУ МВС України в Одеській області затверджено висновок службового розслідування про звільнення ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ (а. с. 18 19).

Наказом начальника ГУ МВС України в Одеській області від 20 травня 2015 року № 298 о/с ОСОБА_4 відповідно до п. 64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 141 від 29 липня 1991 року, звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням (а. с. 16).

Відповідно до довідок та розрахунку (а. с. 21 34) розмір фактичних витрат на утримання ОСОБА_4 у Національній академії внутрішніх справ становить 27 385,50 грн.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 18 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення правовідносин, передбачено, що підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в автономній республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі та особою, яка навчається.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 3, 6, Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 березня 2007 року №313 (далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за державним замовленням у вищих навчальних закладах МВС, витрат, пов'язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі: дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість; відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення навчального закладу; звільнення осіб начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Сторонами такого договору є: виконавець - навчальний заклад, замовник - Головне управління або управління Міністерства внутрішніх справ, особою - курсант.

У разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення, їх здійснюється в судовому порядку.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки п. 3.1 договору від 29.09.2010 р. № 10-466 та доповненим до цього договору п. 3.2 додатковим договором № 1 від 05.10.2012 р. передбачено таку підставу для відшкодування витрат, повязаних з навчанням та утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, як - звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, колегія суддів дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що право позивача порушено, а тому підлягає захисту. Позов підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду про відсутність підстав для задоволення позову є обґрунтованими.

Доводи відповідача, викладені у запереченнях на позов (а. с. 55 58) про те, що позов не підлягає задоволенню, оскільки його матір є інвалідом ІІ групи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996 р. та № 216 від 15.04.2015 р. ці обставини не стосуються випускників вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про задоволення позову Національної академії внутрішніх справ.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, у звязку з відсутністю доказів щодо звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору, необхідно стягнути з останнього на користь Національної академії внутрішніх справ судовий збір у сумі 2 893,80 грн. = 1378,00 грн. + 1 515,80 грн., сплачений під час подання позову та апеляційної скарги (а. с. 1, 98).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 13 березня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1, на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, повязаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 27 385 (двадцять сім тисяч триста вісімдесят пять) грн. 50 коп..

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1, на користь Національної академії внутрішніх справ судовий збір у сумі 2 893 (дві тисячі вісімсот девяносто три) грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3