Справа №150/740/17
Провадження по справі №2/150/304/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 грудня 2017 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Володовській А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівчанка - Агро» с. Моївка Чернівецького району Вінницької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до районного суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що за твердженнями відповідача між нею як орендодавцем та СТОВ «Чернівчанка - Агро» с.Моївка Чернівецького району Вінницької області як орендарем 01.08.2013 року було укладено договір №1322 оренди земельної ділянки, належної ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого 01.08.2013 року, розташованої на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер якої НОМЕР_1, площею 1,8106 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, 01.01.2014 року укладено договір №1280 оренди земельної ділянки, , належної ОСОБА_1, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданого 01.08.2013 року, розташованої на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області, кадастровий номер якої НОМЕР_2, площею 1,5759 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В позові ОСОБА_1 стверджує, що даних договорів вона не підписувала, а тому умови, що викладені у них не узгоджені і її, як власника земельних ділянок, не влаштовують.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши через канцелярію Чернівецького районного суду Вінницької області заяву про розгляд справи у її відсутність, росить задоволити вимоги позову, не заперечує проти заочного розгляду цивільної справи.

Відповідач, повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду цивільної справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового рекомендованого відправлення, повторно не забезпечив прибуття в судове засідання повноважного представника, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

ОСОБА_1 являється власником земельних ділянок за кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, площею відповідно до черговості вказаних кадастрових номерів 1,8106 га та 1,5759 га, цільове призначення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області. Зазначені земельні ділянки належать ОСОБА_1 на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку серій НОМЕР_3 та НОМЕР_4, виданих 01.08.2013 року, про що вказано і в самих договорах оренди від 01.08.2013 року за №1322 та від 01.01.2014 року за №1280 (копії яких містяться в матеріалах справи).

Як свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №7430624, наданий 01.08.2013 року реєстраційною службою Чернівецького районного управління юстиції у Вінницькій області, підставою виникнення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер якої НОМЕР_2, є свідоцтво про право на спадщину, серія та номер НОМЕР_5, видане 04.12.2008 року державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області Ординським Ю.С.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером м43548393, сформованого 09.09.2015 року на наданого реєстраційною службою Могилів - Подільського міськрайонного управління юстиції Вінницької області, договір оренди земельної ділянки від 01.01.2014 року, №1280 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.09.2015 року, підставою внесення такого запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення та належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися за свідоцтвом про право на спадщину.

22 березня 2016 року ОСОБА_1 подано до СТОВ «Чернівчанка - Агро» заяву, в якій зазначено про намір самостійно обробляти належні їй земельні ділянки, які орендується вказаним товариством (а.с. 6). Однак, позивачем отримано відмову.

У відповідності до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з 22 березня 2016 року. ОСОБА_1, вважаючи свої права порушеними, звернулася до суду з даним позовом 06.12.2017 року - в межах процесуального строку, встановленого ст.257 ЦК України.

У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Вище викладене дає суду законні підстави вважати процесуальний строк звернення до суду не пропущеним.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з п. ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі.

Крім того, обов'язкова письмова форма такого договору встановлена ст. 14 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі». Договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації (ст. 18 Закону).

Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє ( ч. 4 ст. 207 ЦК України).

Як зазначається позивачем ОСОБА_1 у поданому до суду позові, вона особисто не підписувала договори №1322 від 01 серпня 2013 року та №1280 від 01.01.2014 року, не була присутньою при його підписанні іншою особою. ОСОБА_1 заперечує факт підписання нею як орендодавцем також і актів про передачу та прийом земельних ділянок в оренду, стверджує, що іншим особам вона не доручала підписувати вказані документи.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та іншими доказами (ч.1 ст.218 ЦК України).

Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що однією із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ч.3 ст.203 ЦК України є підставою недійсності правочину (ч.1 ст.215 ЦК України).

Крім того, статтею 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є:

- об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);

- строк дії договору оренди;

- орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

- умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

- умови збереження стану об'єкта оренди;

- умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

- умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

- існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

- визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

- відповідальність сторін;

- умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В договорах оренди №1322 від 01 серпня 2013 року та №1280 від 01.01.2014 року, які є предметом спору, в порушення вище зазначених положень Закону України «Про оренду землі», не зазначені умови збереження стану об'єктів оренди; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельних ділянок; не визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єктів оренди чи їх частин.

Відповідно до ч.4 ст.15 Закону України «Про оренду землі» невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Однак, зазначені документи до договорів оренди №1322 від 01 серпня 2013 року та №1280 від 01.01.2014 року також відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 має намір самостійно обробляти належні їй земельні ділянки.

Однак, ОСОБА_1, являючись власником земельних ділянок, не має можливості в повній мірі здійснити свої права власника та розпорядитись на власний розсуд належними їй земельними ділянками, оскільки на підставі договорів оренди ними користується СТОВ «Чернівчанка - Агро».

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 Цивільного кодексу України також передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок.

Відповідачем не надано письмових заперечень (визнання) проти позовних вимог ОСОБА_1 з посиланням на докази, якими б вони обґрунтовувалися.

При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Вище викладене дає суду законні підстави вважати, що договори оренди земельних ділянок №1322 від 01 серпня 2013 року та №1280 від 01.01.2014 року є неукладеними та відповідно до ст. 218, 236 ЦК України недійсними з моменту їх вчинення, а тому в силу статті 89 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до ст.113 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних із розглядом справи.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 522 гривень 48 копійок, про що свідчить квитанція №0.0.591350188.1 від 27.07.2016 року (а.с. 1).

З врахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в силу ст.141 ЦПК України приходить до висновку про присудження ОСОБА_1 судових витрат, зокрема, судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст., ст. 207, 208, 218, 236, 638 ЦК України, ст., ст.4, 13-15, 30, 34, 35 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року, керуючись ст. , ст. 10, 11, 81, 141, 223, 263 - 265, 280, 282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати договір №1322 від 01 серпня 2013 року оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 1,8106 га, розташованої на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області) між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівчанка Агро», с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, - неукладеним та недійсним з моменту вчинення.

Визнати договір №1280 від 01 січня 2014 року оренди земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 1,5759 га, розташованої на території Бабчинецької сільської ради Чернівецького району Вінницької області) між ОСОБА_1 та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Чернівчанка Агро», с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.09.2015 року, - неукладеним та недійсним з моменту вчинення.

Стягнути із СТОВ «Чернівчанка - Агро» (с. Моївка Чернівецького району Вінницької області) на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені нею при зверненні до суду - судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1280 (однієї тисячі двохсот вісімдесяти) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, тобто, у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя: Л.П. Цимбалюк