БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/4665/17
провадження № 2/361/2642/17
РІШЕННЯ

Іменем України

05 грудня 2017 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Петришин Н.М.
за участю секретаря Плиси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що проживала із відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5. Однак, спільне проживання із відповідачем виявилося невдалим, тому у грудні 2010 року сторони припинили сімейні стосунки. Після припинення сімейних відносин, за взаємною згодою між сторонами неповнолітній син залишився проживати із позивачем, яка сама займалася його вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням. Відповідач будь-яких коштів на утримання сина не надавав, тому позивач змушена звернутися до суду щодо стягнення аліментів із відповідача. Навіть після ухвалення судового рішення щодо стягнення із ОСОБА_4 аліментів, останній кошти на утримання дитини не сплачує. 22.07.2017 р. спільний сторін син ОСОБА_6 гостював у своєї хрещеної разом із чоловіком матері позивача. Коли вони мали повертатися додому, ОСОБА_5 захотів відвідати батька, тому вони поїхали за адресою: АДРЕСА_1. Проте, назад дитину до матері ані відповідач, ані матір відповідача не пустили. Дізнавшись про такі обставини, позивач змушена була звертатися у поліцію, однак такі звернення не дали ніякого результату. Відповідач відмовляється повертати позивачу дитину, у зв'язку із чим остання змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просить постановити рішення про відібрання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька - ОСОБА_4.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_8 проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради ОСОБА_9 у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій зазначила, що дитина на даний час проживає із батьком на законних підставах, оскільки відповідач не позбавлений батьківських прав та відсутнє рішення щодо визначення місця проживання дитини.

Заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, вивчивши надані докази, та дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із пояснень сторін встановлено, що вони проживали разом без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про його народження НОМЕР_1, виданого 28 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції в Київській області. Батьком у свідоцтві про народження дитини записаний ОСОБА_4 (а.с. 5).

У судовому засіданні сторони пояснили, що спільне проживання виявилося не вдалим, тому останні у 2010 році припинили спільно проживати, а дитина за добровільною згодою залишилася проживати із позивачем.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2016 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8).

Із довідки-розрахунку № 39620, наданої 26.07.2017 р. Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що заборгованість ОСОБА_4 по аліментам станом на 01.07.2017 р. складає 14 042,04 грн. (а.с. 9).

Зі змісту характеристик, наданих на дитину ОСОБА_5 вбачається, що вихованням дитини займається матір дитини, батько дитини участі у вихованні дитини не приймає, батьківськи збори не відвідує (а.с. 6-7).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 звертався до виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області із заявою щодо визначення порядку участі у вихованні дитини.

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області за № 695 від 22 листопада 2016 року вирішено надати висновок до суду щодо визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю, ОСОБА_3, окремо проживаючому батькові, ОСОБА_4, визначивши такі дні та години зустрічей з дитиною: друга та четверта п'ятниця місяця з 18.00 години до неділі 16.00 години, канікулярний період: з 01 липня по 15 липня, один тиждень зимових канікул, за попередньою домовленістю з матір'ю дитини, враховуючи інтереси дитини (а.с. 14).

Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до начальника служби у справах дітей та сім'ї та Броварського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді із заявою, в якій зазначила, що 22 липня 2017 року її дитина ОСОБА_5 гостював у своєї хрещеної матері разом із співмешканцем матері позивача. Коли вони мали повертатися додому, то син захотів відвідати свого батька, тому вони заїхали до ОСОБА_4 Коли дитина мала повертатися додому, то його ні баба, ні відповідач не відпустили. Тому, ОСОБА_3 просила здійснити візит за місцем перебування дитини - АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Матеріалами справи встановлено, що на вищевказане звернення позивача працівником Броварського міськрайонного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді здійснено візит за місцем перебування ОСОБА_5 (АДРЕСА_1). У ході такого візиту зі спостережень психолога центру встановлено, що малолітній ОСОБА_5 був спокійний, усміхнений, зазначив, що в нього все добре, дивиться телевізор (а.с. 13).

Зі змісту висновку інспектора з ЮП СП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 вбачається, що на підставі повідомлення ОСОБА_11 інспектором проведено перевірку, у ході якої опитано ОСОБА_11, котра пояснила, що 22.07.2017 р. ОСОБА_12 привіз до неї додому її онука, але згодом прийшла мати дитини і почала вчиняти сварку. Також, у ходів такої перевірки встановлено, що у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 існує спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини ОСОБА_10. На час перевірки також встановлено, що дитина перебуває у батька за власним бажанням та без примусу, ніхто ніяких насильницьких дій відносно дитини не вчиняв (а.с. 39-40).

Органом опіки та піклування Броварської міської ради Київської області 05.09.2017 р. надано висновок № 1-18/1834 до суду про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 44-46).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13, яка є матір'ю позивача, пояснила, що у її дочки та відповідача є спільна дитина - ОСОБА_5. Після того, як дочка розійшлася із відповідачем, їх спільний син залишився проживати із дочкою. 22 липня 2017 року співмешканець взяв онука та поїхав погостити до хрещеної дитини. По дорозі додому ОСОБА_5 захотів заїхати до свого батька ОСОБА_4 Після цього, відповідач не відпустив дитину до матері, ОСОБА_5 живе у відповідача.

Відповідач ОСОБА_4, який допитувався у судовому засіданні в якості свідка, пояснив, що після того, як розійшовся із позивачем, не заперечував, щоб їх спільний син проживав із матір'ю. Однак, позивач не давала йому можливості бачитися із дитиною, тому 06 листопада 2016 року свідок звернувся до державних органів щодо визначення часу та годин побачень з дитиною. Після цього позивач всеодно не давала бачитися із сином. 22 липня 2017 року незнайомий свідку чоловік привів його сина додому, сказавши, що матір дитини вигнала його. Після цього, син почав поживати із ним.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що є спеціалістом-психологом і двічі спілкувалася із дитиною щодо місця проживання останнього. У ході такого спілкування ОСОБА_5 пояснив, що хоче проживати із батьком, оскільки матір та вітчим б'ють його. На початку літа 2017 року хлопчик почав жити у баби, і потім ОСОБА_5 попросив відвести його до батька.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідача та бабусею для ОСОБА_5. Близько п'яти років назад її син розійшовся із позивачем. Їх спільна дитина залишилася проживати із позивачем. Спочатку позивач давала бачитися із дитиною, однак останній рік почала чинити перешкоди у спілкуванні із ОСОБА_5. 22 липня 2017 р. до свідка та відповідача прийшов якійсь чоловік і привів дитину, сказав, що хлопчик нікому не потрібен. Після цього ОСОБА_5 розказав свідку, що матір примушувала його казати, що він не хоче бачитися із відповідачем.

У судовому засіданні допитаний малолітній ОСОБА_5 пояснив, що на даний час проживає у свого батька ОСОБА_4 Перед цим проживав у матері. Однак, ОСОБА_6 не бажає жити у матері, оскільки вона його ображає.

З огляду на викладені обставини, заслухавши пояснення та заперечення сторін по справі, взявши до уваги покази свідків, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних з вимог з огляду на наступне.

За змістом ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі . Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 СК України).

Частиною 1 ст. 162 СК України визначено, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що відібрання дитини в одного із батьків іншим та повернення її за попереднім місцем проживання можливе лише у випадках, коли місце проживання дитини визначене на підставі закону або рішення суду. В іншому випадку, той із батьків, який вважає свої права порушеними, вправі звернутися до суду із позовом про визначення місця проживання дитини з ним.

Порушуючи питання про відібрання дитини у відповідача, стороною позивача не надано суду рішення суду, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею, а з матеріалів справи не вбачається того, що проживання дитини із відповідачем створює реальну небезпеку для її життя та здоров'я.

Посилання сторони позивача на те, що сторони добровільно визначили місце проживання дитини із матір'ю, підтвердженням чого є судове рішення про стягнення аліментів, є безпідставним, оскільки даним рішенням не визначалося місце проживання дитини.

Крім того, із пояснень сторін встановлено, що на даний час у провадженні Броварського міськрайонного суду перебуває цивільна справа між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання дитини. Отже, даний спір про відібрання дитини є передчасним.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, які задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 141, 160, 161, 162 СК України, ст. ст. 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин