Справа № 186/1366/17
Провадження номер № 2/0186/607/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Демиденко С.М.

секретар: Фадєєва Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство Банк "Траст" звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 грудня 2014 року Публічне акціонерне товариство Банк Траст отримав від ОСОБА_1 пропозицію (оферту) про укладення договору №R111.004-ТЕК.0048645, в якій відповідач пропонував позивачу надати йому споживчий кредит. Позивачем було акцептовано вищезазначену оферту і надано відповідачу кредит з використанням платіжної картки в розмірі 59000,00 грн.

Відповідач, в свою чергу, зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі до 15 грудня 2017 року згідно з Графіком погашення кредиту та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 0,01 % річних та 1,95 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 36 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом.

Кредит було отримано відповідачем 15 грудня 2014 року, що підтверджується меморіальним ордером №Loan-58664 від 15 грудня 2014 року про перерахування коштів.

Відповідно до п. 2.2.3 Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невідємною частиною кредитного договору, відповідач, який є позичальником зобовязався своєчасно та у повному обсязі сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів.

Відповідно до п. 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невідємною частиною кредитного договору (про що зазначено в п. 1.4. Умов), за несвоєчасне виконання зобовязань з погашення заборгованості по кредиту, відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобовязань за кожний день прострочення.

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобовязання перед позивачем чим порушує умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.

Останній раз платіж відповідачем здійснювався лише 21 листопада 2016 в сумі 1969,00 гривень, надалі та станом по дату подачі позову, щомісячні платежі в термінах та розмірах встановлених додатком №1 до кредитного договору відповідачем не здійснюються.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 15 вересня 2017 року загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором №R111.004-ТЕК.0048645 від 15 грудня 2014 року становить 17309,17 гривень, із них:

- 2 544,11 гривні - сума заборгованості по кредиту;

- 0,15 гривень - прострочені відсотки за фактичне користування кредитом;

- 10 354,50 гривні - прострочена комісія за обслуговування кредиту;

- 4 410,41 гривень - пеня.

Наразі, допущені порушення умов кредитного договору відповідачем не усунені, прострочена заборгованість не погашена.

Пунктом 8.6. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі передбачено, що банк має право вимагати від Клієнта дострокового виконання зобовязань по договору шляхом виставляння вимоги, якщо клієнт не виконує або неналежним чином виконує свої зобовязання.

Пунктом 8.10. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі передбачено, що при виникненні у клієнта простроченої заборгованості по кредиту і непогашенні ним її протягом 30 календарних днів з дня предявлення йому від кредитора вимоги про дострокове розірвання договору та повернення простроченої заборгованості по кредиту, разом зі сплатою штрафних санкцій, передбачених цим договором, загальна сума заборгованості клієнта по кредиту стягується кредитором з клієнта у судовому порядку.

Позивачем було направлено письмову вимогу №1557 від 30 червня 2017 року на адресу відповідача про погашення заборгованості, однак вона залишилася без відповіді.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Банк Траст заборгованість за кредитним договором №R111.004-ТЕК.0048645 від 15 грудня 2014 року в розмірі 17309,17 гривень.

Відповідач звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про захист прав споживачів.

В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначив, що бажає реалізувати своє цивільно процесуальне право та звернутися до суду з зустрічним позовом, оскільки він брав кредит на споживчі цілі, на ці відносини поширюється Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачяться на користь споживача.

Зважаючи на те, що кредитним договором між ним та позивачем не передбачено переліку послуг, що надаються взамін за сплату комісії за обслуговування кредиту, така умова договору на його думку є несправедливою.

З огляду на вказане, положення про комісію кредитного договору є несправедливими умовами, прийнятими в порушення ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», що ставить його в тяжке, несправедливе становище.

Просить суд визнати умову договору споживчого кредиту №R111.004- ТЕК.0048645 від 15 грудня 2014 року, укладеного між ним та ПАТ «Банк "ТРАСТ", щодо обовязку позичальника сплачувати комісію недійсною з моменту укладання договору.

У судове засідання представник позивача ПАТ «Банк "ТРАСТ" не зявився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, проти зустрічного позову заперечує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнає в повному обсязі, вважає що розрахунок заборгованості безпідставний та завищений, вважає що позивач пропустив строки позовної давності, просить відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Дійсно, відповідач по справі ОСОБА_1 15 грудня 2014 року звернувся з заявою до ПАТ Банк «Траст» для отримання кредиту на споживчі цілі в розмірі 59000,00 гривень.

Згідно меморіального ордеру №Loan-58664 від 15 грудня 2014 року встановлено, що ОСОБА_1 отримав від ПАТ Банк «Траст» грошові кошти в розмірі 59000,00 гривень.

30 червня 2017 року ПАТ Банк «Траст» звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту та інших нарахувань за ним, що підтверджується копією вимоги ПАТ Банк «Траст» №1557 від 30 червня 2017 року.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №R111.004-ТЕК.0048645 від 15 грудня 2014 року станом на 15 вересня 2017 року відповідач має заборгованість в розмірі 17309,19 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 2544,11 гривні, з заборгованості по відсоткам в розмірі 0,15 гривень, з заборгованості по комісії в розмірі 10354,50 гривні, з заборгованості по пені в розмірі 4410,41 гривень.

Вирішуючи позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом суд виходить з наступного.

Посилання відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставним, оскільки враховуючи правові позиції Верховного Суду України у справах за № 6-1926цс15 та №6-16цс15 згідно яких:

«Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України).

У звязку з тим, що кредитний договір був укладеним 15 грудня 2014 року, а позивач звернувся до суду поштою 20 жовтня 2017 року, розрахунок пені наданий з 17 січня 2017 року, строки позовної давності не пропущені.

Відповідно до памятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» встановлено, що щомісячна комісія банку комісія за супроводження банком кредитної заборгованості клієнта протягом всього строку дії його кредитного договору, розмір якої визначено у п.5.7 даної памятки, розраховується від суми кредиту та стягується щомісячно у складі чергового платежу.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору позивачу надано кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач мас сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зважаючи на те, що кредитним договором не передбачено переліку послуг, що надаються взамін за сплату комісії за обслуговування кредиту, така умова договору є невідповідною до вимог законодавства.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс 16, Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

З огляду на вказане, положення про комісію кредитного договору є несправедливими умовами, прийнятими в порушення ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», є дисбаланс в правах позивача та відповідача, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях і таким, що не має братись до уваги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає що вимоги за зустрічним позовом підлягають задоволенню а умову договору споживчого кредиту №R111.004- ТЕК.0048645 від 15 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1, та ПАТ «Банк "ТРАСТ", щодо обовязку позичальника сплачувати комісію є недійсною з моменту укладання договору.

А тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за комісією.

Вирішуючи позовні вимоги за первісним позовом в частині стягнення 2 544,11 гривні - суми заборгованості по кредиту; 0,15 гривень - прострочених відсотків за фактичне користування кредитом; 4 410,41 гривень - пені.

Суд приходить до висновку, що розмір відсотків та пені розрахований позивачем є необґрунтованим, оскільки позивачем нараховані відсотки та пеня на загальну заборгованість в якій враховано заборгованість з сплати комісії, в той же час положення кредитного договору в цій частині є недійсними з моменту укладення договору.

Крім того згідно наданого позивачем ПАТ «Банк "ТРАСТ" розрахунку заборгованості за період з 15 грудня 2014 року по 15 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_1, сплатив на користь ПАТ «Банк "ТРАСТ" в рахунок сплати комісії 27 612 гривень, що значно перевищує заявлену позивачем за первісним позовом заборгованість по кредиту, відсоткам та пені.

Враховуючи, що відповідно до частини сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення кредитного договору №R111.004- ТЕК.0048645 від 15 грудня 2014 року, що було визнане судом недійсним, вважається таким з моменту укладення договору, позивач ПАТ «Банк "ТРАСТ" безпідставно зарахував 27 612 гривень сплачених ОСОБА_1, в рахунок сплати комісії а не інших платежів за кредитом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволені первісного позову позовом ПАТ Банк "Траст" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити в повному обсязі.

Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 264-265 ЦПК України, - суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства Банк "Траст" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору - залишити за позивачем.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк «Траст» про захист прав споживачів задовольнити в повному обсязі.

Визнати умову договору споживчого кредиту №R111.004- ТЕК.0048645 від 15 грудня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Банк "Траст", щодо обовязку позичальника сплачувати комісію недійсною з моменту укладання договору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України, рішення суду, що набрало законної сили, є обовязковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

СУДДЯ: /ОСОБА_2/