Справа №751/6666/17
Провадження №2/751/1561/17
Рішення

Іменем України

27 грудня 2017 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Горбенко Н. О.

при секретарі Ващиліній Т. В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 Управління Національної поліції в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з ОСОБА_3 Управління Національної поліції в Чернігівській області моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. заподіяну незаконним звільненням з органів внутрішніх справ.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 14 січня 2000 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області № З о/с від 07.11.2015 року на підставі його заяви від 07.11.2015 року та відповідно до пунктів 9 та 12 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» він, маючи спеціальне звання капітана міліції, був призначений старшим інспектором Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області з присвоєнням мені спеціального звання капітан поліції.

Відповідно до наказу ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 20.09.2016 № 182 о/с його, капітана поліції, старшого інспектора Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, було незаконно звільнено зі служби в поліції 20.09.2016 року за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за висновком Атестаційної та Апеляційної атестаційної комісій.

Факт незаконності його звільнення було встановлено Чернігівським окружним адміністративним судом, який з огляду на відсутність правових підстав для проведення його атестації, необґрунтованість висновків Атестаційної та Апеляційної атестаційної комісій та відсутність доказів, які б спростували факти його достатньої кваліфікації і професійних навиків, виніс постанову від 13 грудня 2016 року у справі №825/1879/16, залишену в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року, про скасування незаконних актів та поновлення його на посаді старшого інспектора Корюківського відділення поліції Менського відділу ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області у спеціальному званні капітана поліції.

Наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 14.12.2016 року № 1465 його було поновлено на посаді.Однак майже одразу, ігноруючи висновки Чернігівського окружного адміністративного суду, згідно з наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 14.12.2016 року № 1464 «Про призначення атестування поліцейських ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області» та на підставі службової телеграми ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 17.01.2017 року «Про прибуття працівників на засідання атестаційної комісії ГУНП» він був включений до списку поліцейських, які підлягають повторному атестуванню.

За результатами даної атестації наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції у Чернігівській області №101 о/с від 21,04.2017 року його знову було звільнено зі служби у поліції 28.04.2017 за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року в справі № 825/800/17, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року в справі № 825/800/17, його звільнення знову було визнано незаконним та його було повторно поновлено на службі в поліції на посаді старшого інспектора Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області у спеціальному званні капітана поліції.

Позивач зазначає, що під час його першого незаконного звільнення він зазнав значного психологічного удару, оскільки присвятив сумлінній службі в органах внутрішніх справ понад 15 років. Дане звільнення завдало значних моральних страждань, адже він розумів, що воно є незаконним та несправедливим, однак для оточуючих він став поліцейським, який не відповідає займаній посаді, що призвело до приниження його честі та гідності, похитнуло повагу серед колег та порушило нормальні життєві зв'язки. Від значних переживань він переніс гіпертонічний криз та тривалий час переживав за стан свого здоровя.

Крім цього, йому довелося докладати значних зусиль для відновлення його трудових прав в судовому порядку, в тому числі, не отримуючи заробітної плати, знаходити фінансові ресурси для забезпечення своєї участі в судових засіданнях, які відбувалися не за його місцем проживання, а в м. Чернігові та м. Києві, що призводило до значних обмежень його сімї.

Повторне ж незаконне звільнення майже одразу після поновлення на службі всупереч висновкам адміністративних судів завдало йому ще більших моральних страждань, оскільки похитнуло віру в нього вже і в його рідних. Йому повторно довелося в судовому порядку відновлювати трудові права, докладаючи ще більше зусиль для доведення незаконності повторного звільнення, що було дуже важливим для нього, оскільки служба в поліції є невід'ємною частиною його життя. Ще тривалий час йому доведеться докладати чималі зусилля до відновлення своєї репутації.

Вважає, що моральні страждання, спричинені даними незаконними рішеннями Відповідача, поглиблювалися усвідомленням того, що Національна поліція, будучи органом, який має служити суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, керуючись в своїй діяльності принципом законності, замість охорони його трудових прав грубо нехтував ними та порушував їх. Враховуючи вказане, Позивач вважає незаконними звільненнями йому було заподіяно значної моральної шкоди, яку він оцінює в 150 000 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 Управління Національної поліції в Чернігівській області у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, до суду подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позову, вказав, що спеціальним законодавством, що регулює порядок проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ України, не передбачено можливості відшкодування моральної шкоди. Також, позивачем не обґрунтовано , в чому полягає моральна шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, які спричинили негативні зміни у житті позивача, не наведено мотивів обгрунтування розміру моральної шкоди, не визначено, якими доказами це підтверджується.

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позову частково.

Судом встановлено, що позивач з 14 січня 2000 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області № З о/с від 07.11.2015 року був призначений старшим інспектором Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області з присвоєнням спеціального звання капітан поліції.

Відповідно до наказу ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 20.09.2016 № 182 о/с позивача було звільнено зі служби в поліції 20.09.2016 року за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за висновком Атестаційної та Апеляційної атестаційної комісій.

Дане звільнення визнано незаконним постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.12.2016 року у справі №825/1879/16, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.01.2017 року, скасувано незаконні акти та поновлено позивача на посаді старшого інспектора Корюківського відділення поліції Менського відділу ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області у спеціальному званні капітана поліції (а.с.16-27).

Наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 14.12.2016 № 1465 позивача було поновлено на посаді. Згідно з наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 14.12.2016 року № 1464 «Про призначення атестування поліцейських ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області» та на підставі службової телеграми ОСОБА_3 управління Національної поліції в Чернігівській області від 17.01.2017 року «Про прибуття працівників на засідання атестаційної комісії ГУНП» його було включено до списку поліцейських, які підлягають повторному атестуванню.

За результатами даної атестації наказом ОСОБА_3 управління Національної поліції у Чернігівській області №101 о/с від 21,04.2017 року позивача було звільнено зі служби у поліції 28.04.2017 за пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 червня 2017 року в справі № 825/800/17, залишеною в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року в справі № 825/800/17, звільнення позивача визнано незаконним та його повторно поновлено на службі в поліції на посаді старшого інспектора Корюківського відділення поліції Менського відділу поліції ГУНП в Чернігівській області у спеціальному званні капітана поліції.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

При вирішенні даного спору суд враховує, що під час вирішення спорів стосовно звільнення та поновлення на посаді та інших питань проходження публічної служби, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Враховуючи, що питання відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок проходження ним публічної служби не врегуловано ЗУ "Про міліцію", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, то підлягають застосуванню норми трудового законодавства.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди, як вид відповідальності роботодавця за заподіяну працівникові моральну шкоду, передбачає наявність умов і підстав, а саме, вину роботодавця, факт порушення роботодавцем законних трудових прав особи, протиправність дій роботодавця та причинний зв"язок.

Враховуючи, що постановами адміністративних судів встановлено факт порушення прав позивача при проходженні ним служби, а також встановлена при цьому протиправність, винність дій відповідача, суд приходить до висновку про заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв"язку з його незаконним звільненням зі служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною ч.1 ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Так, у відповідності до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року за №4, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже виходячи з вищенаведеного, можна дійти висновку, що захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

При цьому, слід зазначити, що компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових відносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, затримка виконання рішення про поновлення на роботі, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (висновки Верховного Суду України, викладені в постанові №6-23цс12 від 25.04.2012 року).

Беручи до уваги вищевикладене, а також зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що порушення законних прав позивача, яке полягало у незаконних звільненнях, призводить до моральних страждань останнього, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Однак, виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи доводи позивача щодо обґрунтованості спричинення моральних страждань останньому, суд знаходить суму моральної шкоди в розмірі 150 000,00 грн. необґрунтовано завищеною та такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 81, 209, 263,265 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 Управління Національної поліції в Чернігівській області Управління міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням у розмірі 5000 (пять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Чернігівської області або через Новозаводський районний суд м. Чернігова у 30-денний строк з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н. О. Горбенко