АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2575/17 Суддя доповідач Карімова Л. В.
Категорія: стягнення заборгованості
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з виплати стипендії, зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який подалі уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь 10194 грн. недорахованої та невиплаченої стипендії за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалась на те, що вона є студенткою 2-го курсу господарсько-правового факультету Національного юридичного університету імені ОСОБА_3. Вказує, що вона має право на отримання стипендії відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки її батько ОСОБА_5 має стаж на підземних роботах з повним робочим днем в шахті більше 15 років.

Виходячи з розміру прожиткового мінімуму в сумі 1455 грн. в період з 01.01.2015 р. по 30.04.2016 р., та в розмірі 1531 грн. в період з 01.05.2016 р. по 30.11.2016 р., ОСОБА_4 вважає, що відповідач не у повному обсязі виплачував їй стипендію за вказаний період часу і має перед нею заборгованість з виплати стипендії у розмірі 10 194 грн.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково та на її користь стягнуто з Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 заборгованість з виплати стипендії за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно в розмірі 8974,00 грн.

Стягнуто з Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі Національний юридичний університет імені ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, порушення норм процесуального права, не повне з»ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 в задоволенні позову.

Вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що стипендія ОСОБА_4виплачувалась відповідно до Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 "Питання стипендіального забезпечення", ст. 71 Закону України "Про вищу освіту" та вимог п.9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік від 28.12.2014 р. і п.11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік від 25.12.2015 р., з урахуванням того, що порядок і розміри, передбачені ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Кабінетом Міністрів України не були встановлені.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить відхилити її, оскільки не виконання Кабінетом Міністрів України приписів п. 11 Прикінцевих положень ЗУ «Державний бюджет на 2016 рік» щодо встановлення окремого порядку застосування норм і положень ст. 5 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці» не є підставою для позбавлення ОСОБА_4 права на отримання стипендії у встановленому законом розмірі за відповідний період та не може свідчити про автоматичне зупинення дії ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має спеціальний характер по відношенню до Закону України «Про вищу освіту», оскільки встановлює гарантії матеріального забезпечення для визначеного кола осіб.

Вказує, що вдіповідачем не недано доказів, що у 2015 та 2016 роках були відсутні бюджетні призначення на виплату стипендії особам, які навчаються за рахунок коштів державного бюджету, або ж недостатність таких бюджетних призначень для виплати стипендії ОСОБА_7 у розмірі , встановленому ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Вислухваши пояснення учасників процесу, що зявились до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що невиплата позивачці стипендії у відповідному розмрі є порушенням її майнового права, ОСОБА_4 при нарахуванні їй стипендії, підпадає під дію Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», обмежень для дії цього Закону на цей час не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї стаття ґрунтуються на положеннях Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (ст. 55)

Невизнання цивільного права полягає у пасивному запереченні наявності у особи субєктивного цивілього права, яке безпосередньо не завдає шкоди субєктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія субєктивного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України "Про вищу освіту" передбачено, що особи, які навчаються у вищих навчальних закладах за денною формою навчання за рахунок коштів державного або місцеві бюджетів, мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку.

Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в редакції на 01 вересня 2014 року, шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або ІІ групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Частиною 3 статті 10 цього Закону визначено, що Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідіність із цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_4 є студенткою 2 курсу господарсько-правового факультету Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 (бюджетна форма навчання) і на час зарахування ОСОБА_4 до цього навчального закладу її батько ОСОБА_5 станом на 06.07.2015 року має стаж на підземних роботах з повним робочим днем в шахті 29 років 05 місяців 06 днів, що підтверджено довідкою від 07.07.2015р. №15859/02/20, виданою Управлінням Пенсійного фонду України в м. Красноармійську та Красноармійському районі Донецької області та копією трудової книжки.

Згідно довідок Національного юридичного університету імені ОСОБА_3 №912 від 01.12.2016 року та №913 від 01.12.2016 р., позивачка ОСОБА_4 за період з вересня 2015 р. по грудень 2015 р. нарахована стипендія у розмірі 3300 грн. та за період з січня 2016 р. по листопад 2016 р. - стипендія у розмірі 9575 грн. За грудень 2016 р. позивачці нарахована стипендія 925 грн.

Тобто всупереч вимогам ч.1 ст.5 ЗУ "Про підвищення престижності шахтарської праці" з часу зарахування на навчання відповідачем стипендія ОСОБА_4 нараховувалась та виплачувалась у розмірі, нижчому за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який Законом України " Про державний бюджет України на 2015 рік" встановлено у 2015 році прожитковий мінімум на місяць для працездатних осіб: з 1 січня 2015 року у розмірі 1218 грн., з 1 вересня у розмірі 1378 грн.

На підставі вищевказаних доказів та відповідно до вимог ст. 3, ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту», ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст.5, ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що позивачу не було нараховано та виплачено стипендію, в розмірі, який передбачений ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зазначені дії відповідача призвели до утворення заборгованості по виплаті стипендії, внаслідок чого ОСОБА_4 недоотримала стипендію в розмірі 8974 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова КМУ № 882 від 12.07.2004 року «Питання степендіального забезпечення» не передбачає порядку призначення, нарахування і виплати соціальної стипендії студентам, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, не стосуються предмету заявлених позовних вимог, так як позивачем не заявлялись вимоги щодо нарахування та виплати конкретного виду стипендії, натомість ОСОБА_4 звернулася до суду з вимогою стягнути з відповідача різницю між розміром фактично виплаченої стипендії та розміром стипендії, визначеним Законом України «Про підвищення ефективності шахтарської праці».

Крім того враховуючи норми Конституції України, вимоги ст. 4 ЦК України та відповідно до ст. 8 ЦПК України закони виступають основою для підзаконного правового регулювання. Підзаконні нормативно-правові акти мають меншу юридичну силу ніж закони. У випадку виявлення суперечностей між нормами підзаконних нормативно-правових актів і законів, вони завжди вирішуються на користь останніх.

Тому посилання в апеляційній скарзі на те, що що порядок і розміри, передбачені ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Кабінетом Міністрів України не були встановлені, не є підставою для невиконання вимог цього Закону.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно задовольнив позов ОСОБА_4 в частині стягнення заборгованості з виплати стипендії за період з вересня 2015 року по грудень 2016 року включно в розмірі 8974,00 грн. і підстави для скасування чи зміни ухваленого ним рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі відповідача, відсутні.

Доводи апеляційної скарги Національного юридичного університету імені ОСОБА_3по суті зводяться до переоцінки наданих сторонами доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 17 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: