Справа № 461/4442/15-ц
Провадження № 2/461/62/17
УХВАЛА

13.12.2017

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді - Лялюка Є.Д.,

при секретарі - Станкевичі Р.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2, ТзОВ "Альфатеррабуд" - Смолинець Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_6, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСББ «Сніп», та на стороні позивача Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, про визнання дій незаконними, припинення дій відновлення попереднього становища, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач заявив клопотання про відвід головуючого судді ОСОБА_6., покликаючись на те, що суддя відмовив в задоволенні його клопотання про витребування доказів, що викликає сумнів у його безсторонності та неупередженості.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ТзОВ "Альфатеррабуд" - Смолинець Я.І. в судовому засіданні просив залишити без розгляду клопотання про відвід головуючого судді, покликаючись на те, що позивач зловживає своїм правом на відвід.

Заслухавши заяву про відвід, вислухавши думку сторін, приходжу до висновку про відсутність обставин, які б викликали сумнів в об'єктивності головуючого судді ОСОБА_6. при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) під час попереднього вирішення цієї справи він брав участь у процесі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, секретар судового засідання;

2) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

3) він є членом сім'ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім'ї або близький родич цих осіб) сторони або інших осіб, які беруть участь у справі;

4) якщо є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді;

5) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, встановлений частиною третьою статті 11-1 цього Кодексу.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім'ї або близькими родичами між собою.

Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом ( ст.ст.126,129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов'язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

В п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 13.06.2007 р. «Про незалежність судової влади» зазначено наступне. Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

З усної заяви про відвід вбачається, що позивач незгоден з процесуальними діями головуючого судді ОСОБА_6. при здійсненні правосуддя при розгляді даної справи.

Тому головуючий суддя ОСОБА_6. не має повноважень вирішувати законність своїх процесуальних дій. На цей час відсутні будь-які відомості, передбачені процесуальним законодавством України, про незаконність прийнятих суддею ОСОБА_6. процесуальних рішень по вищезазначеній справі.

Головуючим суддею ОСОБА_6. не допускались порушення чи зловживання при розгляді справи, які б могли свідчити про його упередженість, очевидність майбутнього судового рішення.

Крім цього, оглядом матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 заявляв відвід головуючому судді ОСОБА_6. вісім разів, про що винесені відповідні ухвали. Встановлено, що заяви про відвід головуючого судді подавались ОСОБА_1 після кожної протокольної ухвали суду про відмову в задоволенні клопотань позивача.

Заявлений відвід судді є необґрунтованим і ґрунтується на особистій думці позивача, однак заяву про відвід слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов'язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Це формулювання засвідчує принцип верховенства права, притаманний усій системі Конвенції та її протоколів. Адже правовий орган, що не є встановленим відповідно до законодавства, завжди буде позбавлений легітимності, яка вимагається у демократичному суспільстві для вирішення справ приватних осіб. Вислів «встановлений законом» стосується не лише законності самого існування суду, а й складу суддів при розгляді кожної справи (рішення у справах «Булут проти Австрії» від 22.02.1996 року, «Бускаріні проти Сан-Марино»). Термін «закон» про який ідеться в цьому положенні, стосується, таким чином, не лише законодавства щодо створення і компетенції судових органів, а й будь-якого іншого положення національного права, невиконання якого робить неправомірною участь одного або кількох суддів у розгляді справи. Тут йдеться, зокрема, про положення щодо повноважень, щодо несумісностей і щодо відводу судді. (рішення у справі «Коем та інші проти Бельгії»).

Недотримання судом зазначених положень означає в принципі порушення пункту 1 ст. 6 (справи «Цанд проти Австрії», заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12.10.1978 року та «Россі проти Франції», заява № 11879/85, рішення комісії від 06.12.1989 року).

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і засад цивільного судочинства.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб'єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб'єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об'єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об'єктивної безсторонності тісно пов'язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Враховуючи викладене, керуючись ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, ст.ст. 20, 23, 24 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді ОСОБА_6 - задоволити.

Відвести головуючого суддю Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ТзОВ "Альфатеррабуд" з участю третіх осіб: Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Львівській області, ОСББ «Сніп», про визнання дій незаконними, припинення дій відновлення попереднього становища, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Лялюк Є.Д.