Справа № 642/1114/17
Провадження№ 2/642/784/17
РІШЕННЯ

Іменем України

18 грудня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Гримайло А.М., при секретарі Сорокіній Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, -

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричинених в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за вини водія ОСОБА_2, якого постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 року було визнано винним у скоєнні ДТП, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Розмір майнової шкоди, яку зазнав позивач ОСОБА_1 та просить стягнути з ОСОБА_2 складає 116 828,96 гривень. Також позивача просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень та відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 7 680,00 гривень і на сплату судового збору розмірі 1 808,29 гривень.

Позивач та його представник в судове засідання зявились, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились. Письмові заперечення на позов до суду не подавали, однак у судовому засіданні 08.08.2017 року виказали свою незгоду із позовними вимогами, після чого у наступі призначені судові засідання 05.09.2017 року, 02.10.2017 року, 03.11.2017 року, 21.11.2017 року, 04.12.2017 року та 19.12.2017 року належним чином повідомлені відповідач та його представник не зявилися без поважних причин. Такі дії сторони відповідача в силу п.1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України суд розцінює як зловживання процесуальними правами, що є недопустимим.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

19 жовтня 2016 року о 13:05 годині ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, в м. Харкові на вул. Полтавський Шлях в районі будинку 190, при зміні напрямку руху, не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїжджій частині, переткнув суцільну смугу руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Деу», державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1, чим спричинив пошкодження транспортного засобу, заподіяв матеріальну та моральну шкоду. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди позивач зазнав тілесних ушкоджень, а саме йому спричинено гостру закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку (19.10.2016р.), виражений вестибуло-атактичний і ликворно-гіпертензійний синдром, що вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 14874 після лікування в неврологічному відділенні 17ХМКБЛ № 17 з 21.10.2016 року по 04.11.2016 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 14.12.2016 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження автомобіля, який належить мені на праві приватної власності. За що правопорушника було притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було в значній мірі пошкоджено автомобіль НОМЕР_3, що унеможливило подальше використання цього транспортного засобу.

Згідно звіту № 17/1/11/16 від 09.02.2017 року спеціалістом-автотоварознавцем було проведено дослідження автомобіля НОМЕР_3 на предмет встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику внаслідок таких ушкоджень при ДТП 19.10.2016 року, який становить 163 340,16 грн.

За проведення вказаного у попередньому абзаці дослідження розміру матеріального збитку позивачем було сплачено 900,00 грн., що підтверджується квитанцією FJB039 від 31.01.2017 року.

Також ОСОБА_1 було витрачено кошти на відправлення телеграм на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо запрошення прибути на проведення автотоварознавчого дослідження автомобілю НОМЕР_3 в загальній сумі 88,80 грн.

Власником автомобіля НОМЕР_1. ОСОБА_3, було застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземних транспортних засобів, в АТ «СГ «ТАС», за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 8551595. Страхова компанія виплатила ОСОБА_1 відшкодування у розмірі 47 500,00 грн., що не достатньо для повного погашення завданої шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Сума невідшкодованого збитку складає 163 340,16 грн. (сума матеріальної шкоди згідно висновку № 107/11/16) 47 500,00 грн. (сума відшкодованої шкоди страховою компанією) = 115 840,16 грн.

Відповідно до вимог п.п.8,9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа понесла для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром і страховим відшкодуванням.

Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України, майнова шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів, а згідно з ч.2 тієї ж статті, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до вимог ст.1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року №6 джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з вимогами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загальна сума матеріальної шкоди, яку поніс позивач в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та підлягає до стягнення складається з: невідшкодованого збитку за висновком проведеного експертного дослідженням в сумі 163 340,16 грн., витрат на проведення авто- товарознавчого дослідження 900,00 грн. та витрат на відправлення телеграм щодо запрошення прибути на проведення автотоварознавчого дослідження автомобілю НОМЕР_3 в загальній сумі 88,80 грн. Тобто сумарно сума матеріальної шкоди дорівнює 116 828,96 грн.

З приводу позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Сам факт ДТП, втрата автомобілю, завдана позивачу черепно-мозкова травма, яка супроводжується постійними болями, шрам на обличчі, котрий змінив його зовнішність на гірше, витрати, понесені ОСОБА_1 самостійно, все це викликало негативні емоції і стрес, суттєво змінило уклад життя останнього, він постійно перебуває у нервовому напруженні, позбавлений можливості задовольняти свої побутові потреби.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст.1167 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4).

У пункті 5 вказаної постанови зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В результаті даної ДТП (зіткнення транспортних засобів) позивач відчув справжній шок і після цієї пригоди до теперішнього часу відчуває істотний дискомфорт, бо йому спричинено пошкодження здоровя, в результаті чого він страждає на постійні головні болі та має знівечене обличчя від шраму, що залишився назавжди, позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, який належав йому на законних підставах, що, у свою чергу, викликало інші негативні наслідки, зокрема, порушення звичайних життєвих звязків через позбавлення його можливості тривалий час користуватися придбаним транспортом.

Позбавлення можливості використання свого автомобіля у повсякденному житті та гарно і впевнено себе почувати болячи вдарило ОСОБА_1, негативно вплинуло на його загальний психічний стан та рівновагу. Саме з цих причин він став дратівливим, втратив душевний спокій, йому навіть доводиться регулярно приймати заспокійливі та знеболювальні ліки, щоб мати можливість заснути уночі та в нього вперше відбулося і до цього часу періодично виникає підвищення артеріального тиску. Постійна головна біль, безсоння, втрата апетиту, психологічні страждання тривають ще з тих причин, що йому до теперішнього часу винуватцем не відшкодовано завданої шкоди. Не маючи власних коштів позивач залишився без свого автомобіля, який був для нього та всієї родини справжнім помічником у господарських справах. Багато особистих справ, які позивач планував здійснити за допомогою свого автомобіля, довелося відкласти на невизначений строк або взагалі він був вимушений відмовитися від цих справ. При цьому, ОСОБА_1, як безробітному, не маючому постійного заробітку, цей автомобіль завжди допомагав підробити для утримання родини.

Отже, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, спричинення тілесних ушкоджень, позбавлення позивача можливості реалізації здібностей автомобіля, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, тривалий час невідшкодування понесених матеріальних витрат, а також інші обставин, які мають істотне значення, беручі до уваги принципи розумності та справедливості, суд вважає обґрунтованим визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.

Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір.

Зазначені витрати документально підтверджуються та доводяться договором про надання правової допомоги та детальним розрахунком витрат на правову допомогу, відповідно до якого ОСОБА_1 сплачено адвокату ОСОБА_4 7 680,00 грн., а також квитанцією про сплату позивачем судового збору в сумі 1 808,29 грн. 21 коп.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, суд в порядку ст. 141 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 1 808,29 грн. 21 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 680 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, , ст. ст. ст. 10, 11, 13, 76-83, 141, 265, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди заподіяних дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 116828 (сто шістнадцять тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 7680 (сім тисяч шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1808 (одна тисяча вісімсот вісім) грн. 29 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя - А.М. Гримайло