Провадження №2-о/760/390/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про залишення позовної заяви без руху/

26 жовтня 2017 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м. Києві,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить наступне:

встановити факт, що він, ОСОБА_1, по лінії матері, ОСОБА_2, за етнічним походженням є німець,

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про народження № 2091 від 16 листопада 1971 року, а саме: змінити національність матері з «українка» на «німкеня»,

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 16 листопада 1971 року, а саме: змінити національність матері з «українка» на «німкеня»,

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві внести зміни до актового запису про шлюб №957 від 17 грудня 1993 про шлюб укладений між мною та ОСОБА_3, а саме змінити запис в графі національність з «росіянин» на «німець».

Заявник свою заяву обґрунтував, зокрема, тим, що його бабуся по материній лінії ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за національністю була німкою, оскільки, його бабуся була німкою, а мати заявника, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, записана як українка, тому встановлення факту, що мати заявника була німкою, необхідно йому для відновлення етнічного походження його роду, і поза судовим порядком вирішити це питання неможливо.

Зазначено, що факт про встановлення має для заявника юридичне значення, оскільки, від нього залежить виникнення його особистих немайнових та інших прав, і це сприятиме реалізації його права на вільний вибір своєї національності та її відновлення.

При вивченні матеріалів заяви, встановлено, що дана заява не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Розділом ІV та ст. 258 ЦПК України не визначено, яка за формою та змістом має бути заява про встановлення факту, що має юридичне значення. Єдиною статтею ЦПК України, яка визначає форму та зміст позовної заяви є ст.119. Оскільки в розділі ІV ЦПК України не визначено форму та зміст заяви, слід застосувати аналогію права на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК України, де передбачено наступне: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Як вбачається із змісту ч. 1 ст. 256 ЦПК України, якою передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення, справи за заявами про встановлення факту етнічного походження - в переліку відсутні.

В ч. 2 ст. 256 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Відповідні роз'яснення містяться і в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995р.

Отже, згідно з ст. 234, ч. 2 ст. 256 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, факт, що встановлюється, повинен бути юридичним, тобто, від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

В ст. 24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Статтею 300 ЦК України, передбачено, що фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про національні меншини» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Важливе значення має вимога про обов'язкове зазначення у заяві мети встановлення юридичного факту, оскільки, мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт, та навести докази його існування.

Проте, заявником не зазначено мети встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Крім того, заявнику слід обґрунтувати підстави звернення до суду в порядку окремого провадження з вимогами про внесення змін до свідоцтва про народження, та актових записів, оскільки, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. А тому, зобов'язання вчинити вказані дії повинні розглядати в порядку позовного провадження.

Заявнику слід звернути увагу на те, що рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до «Правил про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», є підставою для внесення змін до актових записів про народження.

Відтак, стороні заявника необхідно конкретизувати зміст вимог та надати суду виправлену редакцію заяви у відповідності до кількості учасників.

Відповідно до абзацу першого п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту, заінтересована особа: Відділ реєстрації актів цивільного стану Солом"янського районного управління юстиції у м. Києві - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки заяви мають бути усунуті шляхом подання окремої вмотивованої заяви з врахуванням викладених в даній ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: