Провадження № 2-о/679/27/2017
Справа № 679/912/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І., при секретарі Обуховській Ю.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин заяву ОСОБА_1, де заінтересованою особою виступає Нетішинська міська рада, про встановлення юридичного факту,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою посилаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в м.Нетішин по вул.Лісовій, 19. В зазначеному будинку він проживав разом зі своєю бабусею ОСОБА_2, хоча до 2011 року був зареєстрований у м.Рівне.

Після смерті ОСОБА_2 29 листопада 2012 року, остання залишила заповіт на імя заявника, зареєстрований в реєстрі за №3558 та посвідчений приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Відповідно до заповіту до нього перейшло право власності на земельну ділянку, що належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ №004273, виданого Славутською райдержадміністрацією 30.09.2003 року., яка розташована на території Нетішинської міської ради, загальною площею 2,6 га та складається із трьох земельних ділянок: земельна ділянка площею 1.57 га, кадастровий номер :01:001:0212, земельна ділянка площею 0.59 га, кадастровий номер :03:002:0572, земельна ділянка площею 0.44 га, кадастровий номер :03:002:0573. В червні місяці 2017 року, оскільки ОСОБА_1 не заявляв про відмову від спадщини і вважав, що так як він проживав разом із спадкодавцем та відповідно прийняв спадщину, звернувся до приватного нотаріуса Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_3, яка посвідчувала заповіт, про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак йому було відмовлено з підстав пропущення шестимісячного терміну для прийняття спадщини та не надано доказів підтвердження спільного проживання з спадкодавцем. Оскільки на час відкриття спадщини, заявник постійно проживав спільно із спадкодавцем і протягом встановленого для її прийняття не заявив про свою відмову від неї, ОСОБА_1 вважає, що вже прийняв спадщину, а тому вирішувати питання про продовження строку є недоцільним через те, що він фактично уже реалізував належне йому право на прийняття спадщини, тобто вступив у спадкові правовідносини.

На підставі наведеного, заявник в поданій заяві просить встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 на час відкриття спадщини.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив їх задоволити.

Представник Нетішинської міської ради в судове засідання не з'явилася, але подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, при постановленні рішення покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо.

Пунктом 23 вищевказаної постанови розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини.

Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як вбачається з доводів заявника та свідоцтва про смерть серії І-ГЮ за №137144 від 30.11.2012 року, ОСОБА_2 померла 29 листопада 2012 року. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка розташована на території Нетішенської міської ради, загальною площею 2,6 га та складається із трьох земельних ділянок: земельна ділянка площею 1.57 га, кадастровий номер :01:001:0212, земельна ділянка площею 0.59 га, кадастровий номер :03:002:0572, земельна ділянка площею 0.44 га, кадастровий номер :03:002:0573. Згідно заповіту, зареєстрованого у спадковому реєстрі за №3558 та посвідченого приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_3, 29.07.2008 року ОСОБА_2 вищевказане майно після своєї смерті заповіла ОСОБА_1 З метою оформлення права на спадщину ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки строк для прийняття спадщини, передбачений ст.1270 ЦК України сплив, а факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини ним не підтверджено.

Встановлення даного факту заявнику необхідно для того, щоб прийняти спадщину після смерті бабусі ОСОБА_2 Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася, інших спадкоємців немає.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожен окремо, дали покази, що їм достовірно відомо, що померла ОСОБА_2 постійно проживала разом з заявником ОСОБА_1

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Нетішинського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за №145/02-14 від 24.06.2017 року, видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2, яка померла 29.11.2012 року немає можливості, оскільки не надано доказів підтвердження спільного проживання заявника з спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що заінтересована особа не заперечує проти задоволення заяви, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує.

Відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 213, 215, 256, 259 ЦПК України, ст.ст.1268-1270 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із спадкодавцем ОСОБА_2, яка померла 29 листопада 2012 року, на час відкриття спадщини за адресою: вул.Лісова, 19, м.Нетішин Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б.І. Базарник