Провадження №2/760/2246/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 лютого 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі
головуючого судді - Лазаренко В.В.
при секретарі - Кучерина Ю.С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
07.11.2016р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить шлюб між ними розірвати та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 сукупного доходу щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, дитина фактично знаходиться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає та ухиляється від обов'язку утримувати дитину.
При цьому позивач зазначила, що подальше збереження сім'ї та примирення між сторонами не можливе, сім'я фактично припинила своє існування, спору про поділ майна та місце проживання дитини немає.
В судове засідання позивачка не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Згідно ст. 224 Цивільного Процесуального Кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст. 169 ЦПК України, суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 11 квітня 2014 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві від 11.04.2014 року, актовий запис № 528.
Судом встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки їх шлюб носить формальний характер.
Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Враховуючи обставини наведені вище, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, оскільки дійшов до висновку про те, що сім'я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін.
Судом встановлено, що від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження від 12.08.2014 року, актовий запис №2609.
На даний час дитина знаходиться на повному утриманні матері ОСОБА_1 Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальну допомогу не надає, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Таким чином, враховуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя, суд знаходить обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача аліментів.
При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частина 2 цієї ж статті визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 182, ст. 191 СК України та обставини встановлені вище, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення вимог позивачки про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2016 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Також з огляду на положення ст. 113 СК України, суд вважає можливим задовольнити вимогу позивачки про відновлення її дошлюбного прізвища «ОСОБА_1».
З урахуванням того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів і суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Керуючись ст.ст. 110, 112, 180-184, 191 СК України, ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212- 215,224-226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 11 квітня 2014 року у Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м.Києві(актовий запис № 528), між ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - розірвати.
Після розірвання шлюбу відновити ОСОБА_5 її дошлюбне прізвище «ОСОБА_5».
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. В. Лазаренко