Справа №481/1447/17 22.12.2017
Справа №481/1447/17 Головуючий першої інстанції Васильченко Н.О.
Провадження №22-ц/784/2632/17 Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

22 грудня 2017 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвалу судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року в частині визначення розміру судових витрат, постановлену головуючим суддею Васильченко Н.О., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області, Приватного підприємства «Меридіан», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на земельну ділянку,

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області із зазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним рішення 33 сесії 4-го скликання Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області за №576 від 25 листопада 2005 року та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 22 грудня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0.0100 га з цільовим призначенням для обслуговування гаражу.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, оскільки позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір не в повному обсязі та недоплачена сума становить 673 грн. 60 коп. за вимогу немайнового характеру, і надано строк для усунення вищезазначеного недоліку.

Наступною ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 30 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто як неподану.

Не погодившись із ухвалою судді від 20 листопада 2017 року в частині визначення розміру судових витрат та необхідності сплати судового збору в розмірі 673 грн. 60 коп., ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення районним судом положень ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» і норм процесуального права просив ухвалу судді скасувати та постановити нову ухвалу.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без руху, суддя виходив з того, що позивачем при зверненні до суду із позовом не в повному обсязі сплачено судовий збір та останній повинен його сплати, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 травня 2017 року, що складав 1 684 грн.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Пред'явлення позову (заяви) - це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 119 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року, яка діяла на час звернення позивача із даним позовом) передбачала перелік вимог, яким повинна відповідати позовна заява (заява), а саме: вона повинна містити найменування суду до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви, а також повинні додаватися документи, що підтверджують сплату судового збору.

В преамбулі Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI установлено, що саме цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суду першої інстанції» роз'яснено що, якщо заява не відповідала вимогам статей 119, 120 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року, яка діяла станом на час звернення позивача із даним позовом) або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог ст.121 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року, яка діяла станом на час звернення позивача із даним позовом) постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат.

Зі змісту ст.ст.119-121 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року, яка діяла станом на час звернення позивача із даним позовом) слідувало, що позовна заява могла бути визнана неподаною і повернута, у разі, якщо вона подана без додержання вимог, передбачених ст.119 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року) та не оплачена судовим збором, а позивач на вимогу судді і у встановлений законом строк, не усунув недоліків позовної заяви, або не сплатив необхідних судових витрат.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.119 і 120 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року, яка діяла станом на час звернення позивача із даним позовом), сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Про повернення позовної заяви суддя постановляє ухвалу.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем заявлені дві вимоги немайнового характеру: визнання недійсним рішення 33 сесії 4-го скликання Новобузької міської ради Новобузького району Миколаївської області № 576 від 25 листопада 2005 року та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 від 22 грудня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0.0100 га з цільовим призначенням для обслуговування гаражу (а.с.2-4).

При подачі позовної заяви позивачем, відповідно до квитанції №0.0.888166506.1 від 08 листопада 2017 року, сплачено 640 грн. судового збору (а.с.1).

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху з тих підстав, що позивачем при подачі позовної заяви недоплачено судовий збір на суму 673 грн. 60 коп. за вимогу немайнового характеру.

Разом з тим колегія суддів не погоджується із визначеним розміром судових витрат, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подачу позовної заяви немайнового характеру фізичною особою складає 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2017 року складав 1 600 грн.

Враховуючи, що позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, то останній, при зверненні до суду, мав сплатити судовий збір за вказані вимоги в розмірі 1 280 грн.

Оскільки ОСОБА_2 цього не зробив при подачі позовної заяви, то суддя районного суду мав залишити позовну заяву без руху, що він вірно і зробив, проте, суд помилково розрахував розмір судових витрат виходячи від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 травня 2017 року, а саме 1 684 грн. (а.с.28).

За такого, слід визнати, що ухвала судді про залишення позовної заяви без руху в частині визначення розміру судових витрат постановлена з порушенням вищевказаних норм закону, оскільки розрахунок судових витрат визначено не вірно.

Також, з матеріалів справи слідує, що 30 листопада 2017 року районним судом зареєстрована заява позивача з клопотанням про долучення до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору в сумі 640 грн.

За вказаних обставин, ухвала судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року в частині визначення розміру судових витрат підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково, а ухвалу судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 20 листопада 2017 року в частині визначення розміру судових витрат - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

Н.В. Самчишина