Справа № 199/8861/17
УХВАЛА

14.12.2017

суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Подорець О.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, де третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, де третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, окремо від позовної заяви позивачем надана заява про забезпечення позову, згідно з якою в порядку забезпечення позову позивач просила накласти арешт на нерухоме майно, а саме - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 27,3 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Утім, в порушення зазначених норм, позивач не обґрунтувала та жодним чином не зазначила, з яких підстав вона дійшла висновку про неможливість чи утруднення у майбутньому виконання рішення суду, не надала доказів вартості майна, на яке просила накласти арешт, що унеможливлює визначитися із співмірністю виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки накладення арешту на нерухоме майно може обмежити відповідача розпоряджатися майном на власний розсуд, що однозначно завдасть шкоди його правам та інтересам.

За таких обставин, вважаю заяву такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.151-153,209,210 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, де третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.Б.Подорець