Справа № 496/1998/17
Провадження № 2/496/1319/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Полубок Н.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (колишня Крижановська) ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0029) площею 5,67 га, з них ріллі 5,67 га, розташованої за адресою: Одеська область, Біляївський район, Нерубайська сільська рада, масив №4, ділянка №14, укладений 13.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, серія ВЕО №325283, посвідчений 30.10.2007 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за №1782 та зобовязати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0029) площею 5,67 га, з них ріллі 5,67 га, розташованої за адресою: Одеська область, Біляївський район, Нерубайська сільська рада, масив №4, ділянка №14.

Свої вимоги мотивує тим, що 04.12.2006 року між ОСОБА_3 (колишня Крижановська) О.С. та ОСОБА_1 було укладено договір серії BEI № 978084, згідно якого ОСОБА_3 зобовязується продати, ОСОБА_1 зобовязується купити земельну ділянку площею 5,67 гектарів, розташовану на території Нерубайської сільської ради, Біляївського району, Одеської області, мас. № 4, ділянка № 14, та укласти в майбутньому договір купівлі продажу всієї земельної ділянки на умовах встановлених цим договором (попередній договір купівлі-продажу). Згідно п. 3 договору, продаж буде здійснено за 2 440 833,10 гривні, що за курсом НБУ на день підписання цього договору складає 483 333,00 долари США. Відповідно до п. 4 договору, ОСОБА_1 зобовязується всю суму, вказану в п.3 сплатити до 09 лютого 2007 року, та підписати договір купівлі продажу вищевказаної земельної ділянки, а ОСОБА_3 зобовязується продати та підписати договір купівлі-продажу, вказаної в цьому договорі земельної ділянки до 09 лютого 2007 року. Відповідно до п. 6 договору ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 168 331,65 гривень, що за курсом НБУ на день укладення цього договору складає 33 333,0 доларів США в рахунок купівлі-продажу земельної ділянки. До цього часу основний договір купівлі продажу не укладений з вини ОСОБА_3 Вона постійно переносила укладення основного договору. Спочатку говорила, що втратила правовстановлюючі документи на земельну ділянку, потім уникала зустрічі у нотаріуса. За місцем реєстрації не проживала, так як її там постійно не було. Але постійно давала обіцянку, що основний договір купівлі-продажу вона укладе, так як отримала грошові кошти за земельну ділянку. На початку червня 2017 року ОСОБА_3 зізналася позивачеві, що провела відчуження даної земельної ділянки на користь третьої особи. 30.10.2007 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір дарування серії BEO № 325283, згідно якого подарувала останньому земельну ділянку(кадастровий номер :01:002:0029), що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, Нерубайська сільська рада, масив № 4, ділянка № 14, площею 5,67 га, з них 5,67 га ріллі. Тобто, ще в 2007 році було проведено відчуження спірної земельної ділянки без відома позивача, хоча за попереднім договором купівлі-продажу ОСОБА_3 взяла кошти з позивача та постійно переносила укладення основного договору придумуючи нові причини. Тобто, зобовязання укладення основного договору вона з себе не знімала. У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач на позові наполягав та просив його задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти позову, при цьому посилались на письмову заяву (а.с.74-76), а також просила суд застосувати строки позовної давності та відмовити у позові.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 04.12.2006 року між ОСОБА_3 (колишня Крижановська) О.С. та ОСОБА_1 було укладено договір серії BEI № 978084, згідно якого ОСОБА_3 зобовязується продати, ОСОБА_1 зобовязується купити земельну ділянку площею 5,67 гектарів, розташовану на території Нерубайської сільської ради, Біляївського району, Одеської області, мас. № 4, ділянка № 14 (а.с.6).

Згідно п. 3 договору, продаж буде здійснено за 2 440 833,10 гривні, що за курсом НБУ на день підписання цього договору складає 483 333,00 долари США.

Відповідно до п. 4 договору, ОСОБА_1 зобовязується всю суму, вказану в п.3 сплатити до 09 лютого 2007 року, та підписати договір купівлі продажу вищевказаної земельної ділянки, а ОСОБА_3 зобовязується продати та підписати договір купівлі-продажу, вказаної в цьому договорі земельної ділянки до 09 лютого 2007 року.

Відповідно до п. 6 договору ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 168 331,65 гривень, що за курсом НБУ на день укладення цього договору складає 33 333,00 доларів США в рахунок купівлі-продажу земельної ділянки.

30.10.2007 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_5 договір дарування серії BEO № 325283, згідно якого подарувала останньому земельну ділянку (кадастровий номер :01:002:0029), що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, Нерубайська сільська рада, масив № 4, ділянка № 14, площею 5,67 га, з них 5,67 га ріллі (а.с.8).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Суд дійшов до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності, адже як вбачається із матеріалів справи, 04 грудня 2006 року був укладений нотаріальний попередній договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, в цьому Договорі ОСОБА_3 зобовязалася продати, а ОСОБА_1 купити земельну ділянку площею 5,67 гектарів, яка розташована на території Нерубайської сільської ради, Біляївського району, Одеської області, мас. №4, ділянка № 14, та укласти в майбутньому договір купівлі-продажу всієї земельної ділянки до 09 лютого 2007 року. Згідно п.12 Цього Договору: зобовязання, встановлене цим договором, припиняється, - якщо договір купівлі - продажу земельної ділянки, не укладений протягом строку, а саме до 09 лютого 2007 року. Згідно п. 12 попереднього договору: зобовязання, встановлене цим договором, припиняється, якщо договір купівлі - продажу вказаної в цьому договорі земельної ділянки, не укладений протягом строку, вказаного у п. 4, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні, пропозицію про його укладення. Тобто, як зазначено вище, зобовязання припиняється разом із припиненням попереднього договору, а саме 09 лютого 2007 року.

Посилання позивача ОСОБА_1 на недійсність правочину щодо укладання договору дарування від 30.10.2007 року нічим не обґрунтоване та не підтверджено доказами, також суд не може погодитись із твердженням позивача про те, що про своє порушене право він нібито дізнався на початку червня 2017 року, а до цього часу основний договір купівлі продажу не укладений з вини ОСОБА_3, оскільки вона постійно переносила укладення основного договору, спочатку говорила, що втратила правовстановлюючі документи на земельну ділянку, постійно уникала зустрічі у нотаріуса, за місцем реєстрації не проживала, так як її там постійно не було, але постійно давала обіцянку, що основний договір купівлі-продажу вона укладе, так як отримала грошові кошти за земельну ділянку, оскільки вказане твердження не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні, суду не було надано належного та допустимого доказу з цього приводу та було спростоване поясненнями представника відповідачів у судовому засіданні, а також поясненнями ОСОБА_3, які були оформлені нотаріально (а.с.115).

Тобто згідно п.12 вище зазначеного Договору від 04.12.2006 року, зобовязання, встановлене цим договором, припиняється, якщо договір купівлі - продажу земельної ділянки, не укладений протягом строку, а саме до 09 лютого 2007 року. З 09.02.2007 року позивач знав про порушення свого права, однак на протязі 10 років не звертався до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності, так як представник відповідачів в судовому засіданні заявила про застосування наслідків спливу строку позовної давності, а позивач не надав суду доказів поважності пропуску строків.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (колишня Крижановська) ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування - відмовити за спливом строку позовної давності.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги до Біляївського районного суду Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_7