АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/2329/16-ц 22-ц/774/680/К/17
Справа № 213/2329/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/680/К/17 ОСОБА_1
Категорія 26 (3) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар - Гладиш К.І.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПАТ «Південний ГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, він отримав професійне захворювання, у звязку із чим висновком МСЕК від 12.12.2007 р. йому первинно встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності у розмірі 60% , а з 01.01.2013 року - безстроково.

Позивач вважає, що у звязку з отриманим професійним захворюванням, йому спричинено моральну шкоду в розмірі 480060,00 грн., а тому зазначену суму і просив суд стягнути на його користь без утримання з суми відшкодування податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування моральної шкоди - 30000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 10 лютого 2017 року стягнуто з ПАТ «Південний ГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Південний ГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, представник відповідача посилається на те, що судом при ухвалені оскаржуваного рішення не враховано положення ст. 1167 ЦК України, якою передбачена можливість відшкодування моральної шкоди виключно за наявності вини особи, яка її заподіяла, тоді як позивачем не доведено вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між працею ОСОБА_4 на ПАТ «Південний ГЗК» і отриманням ушкодження його здоров'я, адже ще задовго до працевлаштування на ПАТ «Південний ГЗК», позивач 18 років працював в шкідливих умовах праці на інших підприємствах, а тому висновки суду щодо спричинення позивачу моральної шкоди саме відповідачем є безпідставними.

Вважає, що судом не враховано те, що позивач з власної волі, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці на підприємстві відповідача, що безпосередньо пов'язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах, відповідно до ст. 43 Конституції України.

Крім того, на думку представника ПАТ «Південний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення йому моральних страждань і втрат немайнового характеру жодними доказами.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, наданих заперечень, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що у період з 01.02.1996 року по 15.10.2001 року, та з 12.03.2004 року по 01.01.2008 року позивач працював на посаді електрозварювальника ручного зварювання на підприємстві відповідача (а.с. 21-25).

Згідно висновку МСЕК від 12.12.2007 року позивачу первинно встановлено 60% втрати працездатності та третю групу інвалідності, у звязку з профзахворюванням, з 10.12.2007 р. до 01.01.2009 р. (а.с. 70).

Згідно висновку МСЕК від 18.12.2012 року позивачу підтверджено третю групу інвалідності та 60% втрати працездатності, у звязку з профзахворюванням, з 01.01.2013 року безстроково (а.с. 6).

Згідно п. 13 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31.10.2007 року, причиною захворювання у позивача стала тривала робота (23.07.77 09.01.91; 11.07.91 10.03.92; 24.03.92 31.12.93; 10.03.94- 15.12.95; 01.02.96 15.10.01; 12.03.04 - теп. час) в умовах фізичного навантаження та несприятливого мікроклімату. Зокрема, на посаді електрозварювальника ручного зварювання на ВАТ «ПівдГЗК» є пять факторів 2 ст., два фактора 1 ст. відхилення від норм, що свідчить про шкідливі і тяжкі умови праці (а.с.7-8).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилався на те, що у звязку з отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеня втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, який не забезпечив позивачу безпечних та нешкідливих умов праці, у звязку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст.237-1 КЗпП України, ст. 1172 ЦК України й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду, у звязку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення професійного захворювання від 31.10.2007 року, професійне захворювання у ОСОБА_4 виникло, у тому числі за період роботи на підприємстві відповідача, на посаді електрозаварювальника ручного зварювання (02.96 10.01; 03.04. теп. час) на РЗФ-2 ВАТ «ПівдГЗК», унаслідок недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання, виконував роботи, повязані з фізичним навантаженням що перевищує норми та несприятливим мікрокліматом.

Виробничими факторами, що призвели до захворювання позивача, зокрема, на підприємстві відповідач, є перевищення рівня фізичного навантаження (параметри, ступінь, важкість роботи), а саме: маса вантажу, що піднімається та переміщується вручну, кг: 37 при нормі до 30; робоча поза до 30?/більше 30?, % зміни: 51, 8/4,2 при нормі 25/немає; нахили тулуба (кількість за заміну) 184 при нормі до 100. Важкість праці відноситься до 3 кл. 2 ст. шкідливості (а.с.7-8).

Згідно п. 19 вищевказаного акту від 31.10.2007 року, винними особами, які не виконали норм і правил охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, ст.153 КЗпП України, є адміністрація РЗФ-2 ВАТ «Південний ГЗК», правонаступником якого є ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат».

За приписами ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобовязане забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці.

При цьому, неможливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача ПАТ «Південий ГЗК» обовязку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Вищевказаним спростовуються доводи апеляційної скарги щодо невстановлення вини відповідача та причинно-наслідкового звязку між працею ОСОБА_4 на ПАТ «Південний ГЗК» та отриманням ушкодження його здоров'я.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем відповідними доказами факту спричинення йому моральних страждань і втрат немайнового характеру, оскільки факт заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди, у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, як вбачається з матеріалів справи, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, що підтверджується медичними документами (а.с.9-20), переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини відповідача ПАТ «Південний ГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника ПАТ «Південий ГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці на підприємстві відповідача, реалізував право на працю саме в таких умовах, також не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки вказане не впливає на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема: тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати працездатності, стан його здоровя на теперішній час.

Таким чином, підстав для зміни розміру стягнутої моральної шкоди колегія суддів не вбачає, у звязку з чим доводи апеляційної скарги позивача про те, що судом не враховано співвідношення загального стажу роботи позивача у шкідливих умовах праці та стажу роботи саме на підприємстві відповідача.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегією суддів встановлено, що при ухваленні додаткового рішення від 10 лютого 2017 року, судом першої інстанції не правильно застосовано норми ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, чинній на момент подання позовної заяви, у звязку з чим, невірно визначено розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦК України, рішення суду від 10 січня 2017 року та додаткове рішення суду від 10 лютого 2017 року мають бути змінені в частині вирішення питання про визначення розміру судового збору, стягнутого з ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, зі зменшенням цього розміру з 1600,00 грн. до 551,20 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, тому в цій частині воно має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10 січня 2017 року та додаткове рішення суду від від 10 лютого 2017 року змінити в частині розподілу судових витрат та зменшити розмір судового збору, стягнутого з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави до 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Я.М. Бондар

ОСОБА_5