Справа № 761/1663/17
Провадження № 2/761/3294/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Піхур О.В.,

при секретарі Григоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_4 про стягнення шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2017 року ОСОБА_1(далі - позивач 1), ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 (далі - позивач 2) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»(далі - відповідач 1), ОСОБА_4 (далі - відповідач 2) про стягнення шкоди.

Позивачі свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 25.08.2016 року на трасі Київ-Одеса сталося ДТП за участю автомобіля марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та який належить ОСОБА_1, та автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача 2 та отримання нею тілесних ушкоджень. Під час ДТП в автомобілі «Volkswagen Tiguan» знаходився малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, які також отримали тілесні ушкодження. Автомобілі були затримані та розміщені на спеціальному майданчику речових доказів при Києво-Святошинському відділі поліції, відповідно протоколу №168 від 25.08.2016 року. Постановою про закриття кримінального провадження від 29.10.2016 року кримінальне провадження по факту ДТП було закрито, разом із тим, в діях водія ОСОБА_4 було встановлено порушення вимог пунктів 2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, тобто встановлено його вину у скоєнні ДТП. Згідно висновку експерта від 10.11.2016 року №19/8-04/476 вартість матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля «Volkswagen Tiguan»збитку (вартість відновлювального ремонту) склала 501264,56 грн. Крім того, були понесені додаткові витрати на переміщення пошкодженого автомобіля на майданчик речових доказів в сумі 650,00 грн., що підтверджується квитанцією №510945. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7796139 зі строком дії з 30.03.2016р. по 29.03.2017р., ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Київський страховий дім» із відповідною заявою від 05.12.2016 року, однак, кошти досі страховиком не виплачені, а різниця між фактичним розміром майнової шкоди та страховим відшкодуванням має бути сплачена винною особою.

Тому, позивачі просили суд стягнути з відповідача 1 на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 99000,00 грн.; з відповідача 2 на користь ОСОБА_1 402914,56 грн. майнової шкоди та 20000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача 2 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач 2, яка також виступає представником позивача 1 та законним представником ОСОБА_3, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача 1 позовні вимоги просив задовольнити частково, просив відмовити в частині задоволення позовних вимог до ПАТ «Київський страховий дім», підтримав письмові заперечення.

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що 25.08.2016 року на трасі Київ-Одеса сталося ДТП за участю автомобіля марки «Opel Vectra», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та який належить ОСОБА_1, та автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача 2 та отримання нею тілесних ушкоджень, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача, що також підтверджується витягом з кримінального провадження (а.с. 12).

Позивач зазначає, що під час ДТП в автомобілі «Volkswagen Tiguan» знаходився малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5 та неповнолітня ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, які також отримали тілесні ушкодження.

Автомобілі були затримані та розміщені на спеціальному майданчику речових доказів при Києво-Святошинському відділі поліції, відповідно протоколу №168 від 25.08.2016 року (а.с. 16).

Згідно висновку експерта від 10.11.2016 року №19/8-04/476 вартість матеріального збитку завданого позивачам в результаті пошкодження автомобіля «Volkswagen Tiguan», номерний знак НОМЕР_2, становить 501264,56 грн. (а.с. 18-23).

Крім того, позивачами були понесені додаткові витрати на переміщення пошкодженого автомобіля на майданчик речових доказів в сумі 650,00 грн., що підтверджується квитанцією №510945 (а.с. 17).

Загальна вартість збитків, спричинених позивачам становить 501914,56 грн.

Постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2016 року визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 74).

Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно постанови про закриття кримінального провадження від 29.10.2016 року кримінальне провадження по факту ДТП було закрито у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, разом із тим, в діях водія ОСОБА_4 було встановлено порушення вимог пунктів 2.3 «б», 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху (а.с. 28).

Таким чином судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 25 серпня 2016 року, відбулася з вини ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПАТ «Київський страховий дім», за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ/7796139 зі строком дії з 30.03.2016р. по 29.03.2017р., ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. (а.с. 30).

ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Київський страховий дім» із заявою від 05.12.2016 року про виплату страхового відшкодування (а.с. 9).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звертався до ПАТ «Київський страховий дім» із заявою від 05.12.2016 року про виплату страхового відшкодування, але, як вбачається із матеріалів справи, кошти страховиком не виплачено.

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з полісом № № АЕ/7796139 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 200000,00 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн.; розмір франшизи - 1000,00 грн.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, беручи до уваги, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПАТ «Київський страховий дім», якого визнано винним постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2016 року, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача 1 суми страхового відшкодування, в межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, з вирахуванням франшизи, в розмірі 99000,00 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 2 грошових коштів у сумі 402914,56 грн., то дані позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вимоги п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, суд приходить до висновку, що різниця між розміром заподіяної шкоди (501914,56 грн.) і розміром страхової суми (99000,00 грн.) становить 402914,56 грн., які мають бути сплачені відповідачем 2 на користь ОСОБА_1.

Згідно ч. 2 1 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує, що майно позивачів ушкоджено внаслідок ДТП та те, що внаслідок ушкодження майна, позивач 1 переніс сильні душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді емоційного стресу і не можливістю використовувати свою власність за її прямим призначенням, крім того, малолітній ОСОБА_3, який знаходився в автомобілі під час ДТП, пережив також великий стрес, а тому, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000,00 грн. на користь ОСОБА_1 та 3000,00 грн. на користь ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, беручи до уваги, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПАТ «Київський страховий дім», якого визнано винним в ДТП, яке трапилося 25.08.2016 року, постановою Києво-Святошинського районного суду м. Києва від 19.12.2016 року, враховуючи вимоги п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, суд приходить до висновку, що сума страхового відшкодування, в межах страхових сум, зазначених в страховому полісі, з вирахуванням франшизи, в розмірі 99000,00 грн. має бути стягнута з відповідача 1, різниця між розміром заподіяної шкоди (501914,56 грн.) і розміром страхової суми (99000,00 грн.), яка становить 402914,56 грн., має бути сплачена відповідачем 2 на користь ОСОБА_1, крім того, з відповідача 2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2, моральна шкода в розмірі 3000,00 грн. на кожного, тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача 1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5659,00,40 грн., а саме: з відповідача 1 на користь позивача 1 - в розмірі 1500,00 грн.; з відповідача 2 на користь позивача 1 - в розмірі 4159,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 57, 58, 60, 61, 84, 88, 169, 208, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України; ст.ст. 23, 526, 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України; ст.ст. 9, 34, 36, 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_4 про стягнення шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 99000,00 грн., судові витрати в розмірі 1500,00 грн., а всього підлягає стягненню 100500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 402914,56 грн., моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн., судові витрати в розмірі 4159,00 грн., а всього підлягає стягненню 410073,56 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя