Провадження № 2/761/5148/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.,

при секретарі: Григоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення, -

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_1(далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2(далі - відповідач) треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до ордеру Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 37668 від 18 лютого 1966 року ОСОБА_5 надано у користування для проживання двох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, станом на момент видачі вказаного ордера у вказаному житловому приміщенні-квартирі проживали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 15 травня 1993 року між громадянкою ОСОБА_9 та ОСОБА_2 укладено шлюб, із вказаної дати громадянин ОСОБА_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, від шлюбу мають спільних дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 згідно із Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації особовий рахунок на двох кімнатну квартиру АДРЕСА_5 переведено із померлого ОСОБА_5 на ОСОБА_1 та відповідно внесено зміни до договору оренди вищевказаної квартири. З початку 2005 року відповідач почав систематично зловживати спиртними напоями, порушувати правила суспільного життя та вчиняти постійні суперечки з позивачем, у подальшому вказана ситуація призвела до розірвання шлюбу між вказаними громадянами. Станом на момент подачі позову відповідач на обліку в Пенсійному фонді України не перебуває, що свідчить про відсутність в останнього постійного місця роботи та отримання стабільного прибутку, та не дивлячись на вмовляння рідних продовжує систематично та постійно зловживати спиртними напоями, не дивлячись навіть на проведені профілактичні заходи працівниками поліції. Відсутність постійного місця роботи та стабільного заробітку позбавляє можливості відповідача дбати про квартиру в якому останній проживає та відповідно сплачувати рахунки за комунальні послуги.

Тому, позивач, з урахуванням уточненої заяви, просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, шляхом виселення відповідача із житлового приміщення, квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення та стягнути судові витрати по сплату судового збору.

У судовому засіданні представник позивача, позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_4позовні вимоги просила задовольнити.

У судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з'явився, про дату та час судового засідання було повідомлено належним чином, в матеріалах справи наявні письмові пояснення, в яких він просить позбавити відповідача права користування квартирою.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (ст. 41 Конституції України).

Судом встановлено, що 22 липня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 17).

Відповідно довідки Центру комунального сервісу №5528 від 30.12.2016 року в квартирі за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_10, власником особового рахунку є ОСОБА_1, форма власності житла - місцевих рад (а.с. 18).

Відповідно до ордеру Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих № 37668 від 18 лютого 1966 року ОСОБА_5 надано у користування для проживання двох кімнатну квартиру АДРЕСА_1, станом на момент видачі вказаного ордера у вказаному житловому приміщенні-квартирі проживали ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 20).

Згідно із Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації особовий рахунок на двох кімнатну квартиру АДРЕСА_5 переведено із померлого батька ОСОБА_5 на ОСОБА_1, що підтверджується копією витягу з розпорядження №972 Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 05.06.2002 року (а.с. 19).

Як зазначає позивач, з початку 2005 року відповідач почав систематично зловживати спиртними напоями, порушувати правила суспільного життя та вчиняти постійні суперечки з позивачем, у подальшому вказана ситуація призвела до розірвання шлюбу між вказаними громадянами.

Факт зловживання спиртними напоями та вчинення конфліктів підтверджується листом Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві від 21.04.2017 року (а.с. 21).

Відповідно висновку старшого дільничного офіцеру поліції відділу поліції №3 Шевченківського управління поліції ГУНП у м. Києві Шимченка О.М. від 04.12.2017 року, 26.11.2017 року відповідач вчинив сварку з позивачем, відносно відповідача було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно листа Центрального об'єднання управління пенсійного фонду України у м. Києві від 07.04.2017 року відповідач на обліку не перебуває (а.с. 22).

Як вбачається з наданих квитанцій про сплату комунальних платежів платником є позивач (а.с. 23-30).

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами ст. 51 ЖК України, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК Української PCP, ордер виданий громадянинові на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а у разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства (ст. 10 ЖК Української РСР).

Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (ст. 116 ЖК Української РСР).

Фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, проживання, навчання тощо (ч. 4 ст. 293 ЦК України).

Пленум Верховного суду України в п.17 постанови №2 від 12 квітня 1985р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз'яснив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Даючи юридичну оцінку поясненням та доказам наявним у матеріалах справи, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач ігнорує вимоги чинного житлового законодавства, систематично руйнує, псує квартиру, робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, постійно вчиняє сварки, але враховуючи, що позивач не є власником квартири АДРЕСА_3, що підтверджується витягом з розпорядження №972 Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації від 05.06.2002 року, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині виселення відповідача з квартири АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України; ст.ст. 317, 319, 321, 321 ЦК України; ст. ст. 10, 11, 57, 60, 174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ЖК Української РСР, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи : ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення - задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з квартири АДРЕСА_4 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя