Справа № 465/419/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/3950/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника ПАТ «БМ Банк» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «БМ Банк», з участю третьої особи - ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки, звільнення майна з-під арешту ,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано недійсним Договір Іпотеки №9/43/030908 від 03.09.2008р. укладений між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_5 що був посвідчений Приватним нотаріусом Львівського МНО ОСОБА_6

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 17905579, що було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за номером 13443443 від 26.12.2012р. реєстратором Львівська філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №19395021 від 21.05.2010р., зареєстрованого за заявою старшого державного виконавця Франківського ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_7

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 17905534, що було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за номером 9908353 від 08.06.2010р. реєстратором Львівська філія ДП «Інформаційний центр» МЮУ на підставі виконавчого напису №576 від 26.04.2010р. виданого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8, зареєстрованого за заявою державного виконавця Франківського ДВС Львівського МУЮ ОСОБА_9

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 17905463, що було зареєстровано у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за номером 7844588 від 03.09.2008р. приватним нотаріусом ОСОБА_10 згідно договору іпотеки ВКТ 042563-66, р№638 від 03.09.2008р.

Скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження 17905463, що було зареєстровано у Державному реєстрі іпотек за номером 7844855 від 03.09.2008р. приватним нотаріусом ОСОБА_10 згідно договору іпотеки ВКТ 042563-66, р№638 від 03.09.2008р.

Стягнуто з ПАТ «БМ БАНК» на користь ОСОБА_11 551,21 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ПАТ «БМ Банк» ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Ухвалюючи рішення, суд не врахував що на момент укладення спірного договору не існувало жодних обставин, які б унеможливлювали укладення договору. Сторони володіли правомочностями на його укладення. Судом не врахована правова позиція висловлена у справі №1912цс15 про те, що укладення договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого співвласника може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить що той, хто уклав договір щодо спільного майна та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла знати про те, що майно належить на праві спільної сумісної власності і що той, хто укладає договір не отримав згоди іншого співвласника. Судом не враховано вимоги ст. 6 Закону України «Про іпотеку» та ст. 578, ч.1 ст. 219 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника позивача ОСОБА_12 дані ним в судовому засіданні 19.09.2017 року на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що позивач по справі ОСОБА_13 звернулася в суд з позовом про визнання недійсним Договору іпотеки № 9/4030908 від 03.09.2008 року, який укладений між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_4, а також просить скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо обтяження майна.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 03.09.2008 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_4, яка є дочкою позивача ОСОБА_13 було укладено Кредитний договір № 9/43/030908 про надання грошових коштів в сумі 381 000,00 доларів США зі строком повернення до 31.08.2018 року включно та сплатою за користування кредитом 20 % річних.

Для забезпечення виконання зобов»язання за Кредитним договором від 03.09.2008 року між сторонами в цей же день 03.09.2008 року було укладено Договір іпотеки № 9/43/030908, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_10, зареєстрований у реєстрі за №639. Предметом іпотеки згідно договору є квартира АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності №234841, виданого розпорядженням №1666-Ж-Ф від 28.08.2008 року. Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_13, суд першої інстанції зазначив, що згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 09.07.2015 року по справі № 465/2955/15ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19.11.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 27.04.2016 року, визнано недійсним розпорядження № 1666-Ж-Ф за 2008 р. Франківської РА м.Львова, скасовано свідоцтво про право власності № 234841, що було видано згідно розпорядження № 1666-Ж-Ф за 2008 р., скасовано запис у Єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 24509723 за яким квартира, що знаходиться за адресою м.Львів вул. Коновальця 101/48 належала ОСОБА_4

Відповідно до ордеру на жиле приміщення ГО№10509 від 29.04.1991 р. ОСОБА_13, ОСОБА_4 та ОСОБА_14 користуються спірною квартирою, однак після розприватизації квартири обтяження за Договором іпотеки залишилися, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2016 року, яка була сформована приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_15 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із приписів ст.ст.5,6 Закону України «Про іпотеку» та ст.578 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Із висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержаня стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК саме на момент вчинення правочину.

Як вбачається із матеріалів справи на час укладення Договору іпотеки 03.09.2008 року не існувало жодних обставин, які б унеможливлювали укладення договору. Сторони володіли правомочностями на укладення Кредитного договору та Договору іпотеки.

Верховний суд України у справі №1912 цс/15 виклав правову позицію, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК є обов»язковою для всіх судів, відповідно до якої на підставі ч.5 ст.11 ЦК цивільні права та обов»язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у ст.ст. 335, 336 ЦК. В усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема, правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК).

За змістом ст. 392 ЦК України наявне у позивача право власності можна лише підтвердити, оскільки таке набуте раніше на законних підставах, однак відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документів, що посвідчує його право власності.

Така правова позиція Верховного ОСОБА_7 України викладена і в інших справах, зокрема, у справі № 6-2853цс16 від 12.10.2017 року,у справі № 6-504 цс/16 від 22березня 2017 року.

Відповідно до ст.578 ЦК та ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно ч.1 ст. 219 ЦК в разі недодержання вимоги Закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до ч.2 с. 369 ЦК в разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Згідно рішення Франківського районного суду м.Львова від 09 липня 2015 року та Ухвали Апеляційного суду Львівської області від 19 листопада 2015 року, які набрали законної сили зазначено, що позивач ОСОБА_13 постійно користувалася спірною квартирою, у встановленому законом порядку не визнавалася такою, що втратила право користування квартирою та мала право на її приватизацію, а проведена без її згоди приватизація квартири порушує її права та вимоги чинного на той час законодавства. Враховуючи норми Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні із нормами ст. ст. 1,6,9,61 Житлового кодексу України, ст. 29 ЦК право осіб на приватизацію пов»язується з їх правом на житло та фактом дійсного проживання у квартирі, а не з фактом їх реєстрації у спірній квартирі, яка здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Згідно ст. 61п.3 ЦПК обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ.

За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна позивач ОСОБА_13 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, серія та номер САЕ №800728, видане 31.03.2016 року Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики ЛМР. (додано до матеріалів справи).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що при укладенні 03.09.2008 року Кредитного договору та Договору іпотеки іпотекодавець ОСОБА_4 діяла за згодою іншого користувача квартири , на даний час власника, ОСОБА_13, що відповідає вимогам ч.2 ст. 369 ЦК. У реєстрі обтяжень змінилася лише підстава внесення запису про обтяження, однак вид обтяження один і той самий: квартира АДРЕСА_3.

Судом першої інстанції не здобуто доказів, що контрагент за таким договором, тобто «БМ «БАНК» діяли недобросовісно, тобто третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить на праві спільної сумісної власності та той, хто укладає договір не отримав згоди другого співвласника.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ «Банк» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 28 квітня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_13 у задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки, звільнення майна з-під арешту.

Стягнути з ОСОБА_13 в користь АТ «»БМ Банк» 606, 32 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_16