Справа №2ц-7-2440/10 26.12.2017
Провадження №22-ц/784/2382/17
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

Головуючого Прокопчук Л.М.

Суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.

Із секретарем судового засідання Шагаєм О.А.

без участі сторін

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2ц-7-2440/10 (провадження №22-ц/784/2382/17) за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою її представником ОСОБА_2, на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2010 року (головуючий суддя Подзігун Г.В.) за позовом Відкритого Акціонерного Товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

01 березня 2010 року Відкрите Акціонерне Товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» подав у суд позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 15 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 339Б-7 О, за умовами якого відповідач ОСОБА_3 отримав 17240 грн. кредиту зі сплатою 24 % на рік за користування кредитними коштами на строк до 14.07.2011 року. Між банком та відповідачем ОСОБА_4 17.07.2008 року було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_4 солідарно відповідає перед банком за виконання позичальником зобов'язань у повному обсязі за кредитним договором. Укладеним договором (п. 2.4) передбачено, що позичальник зобов'язується щомісячно до дати, встановленої у графіку, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівки в сумі не менше чергового платежу.

Посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 15 лютого 2010 року утворилось 25155 грн. 01 коп. кредитної заборгованості, з яких 16568,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 5655,25 грн. - заборгованість по сплаті відсотків, 2930,80 грн. - заборгованість зі сплати комісії за розрахункове обслуговування, позивач просив стягнути її з відповідачів солідарно (а.с. 4-6).

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2010 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Відкритого Акціонерного Товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором № 339Б-70 від 15.07.2008 року в розмірі 25155,01 грн. Вирішено питання про судові витрати (а.с. 46-47).

Ухвалою того ж суду від 07.06.2017 року апелянту відмовлено в перегляді заочного рішення (а.с. 74-75).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права, порушення вимог процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати, та ухвали нове про зміну заочного рішення та стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 22224,21 грн. (а.с. 77-78).

Належно повідомлені про час та місце судового засідання, сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились. Письмових заперечень на апеляційну скаргу від позивача не надійшло.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 15 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за яким відповідач отримав 17240 грн. кредиту на поточні потреби під 24% річних за користування кредитними коштами на строк по 14 липня 2011 року включно (п.п. 1.2-1.4 договору).

В той же день Банк, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали між собою договір поруки, за яким ОСОБА_4 зобов'язалась солідарно відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору (а.с. 16-17).

Внаслідок невчасного і неповного повернення відповідачами кредиту станом на 15 лютого 2010 року утворилась заборгованість, складовими частинами якої позивач указав: 16568,96 грн. - по тілу кредиту, 5655,25 грн. - по процентам і 2930,80 грн. - по комісії за користування кредитом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правильно встановивши, що відповідачі несвоєчасно та неповно повертали отримані кредитні кошти, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачів на користь банку заборгованість по тілу кредиту, заборгованість по процентам.

Рішення місцевого суду в цій частині відповідає вказаним вище нормам матеріального права та дійсним обставинам справи та сторонами не оскаржується.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із висновком місцевого суду про можливість стягнення з відповідачів 2930,80 грн. комісії за користування кредитом.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі про захист прав споживачів кредитних послуг офіційно розтлумачено, що положення п. 23 ст. 1, абзацу 2 ч. 4, п. 2 ч. 7 ст. 11, ч. 8 ст. 18, ч. 3 ст. 22 Закону України „Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року (з наступними змінами) (далі - Закон) у їх взаємозв'язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

У цьому рішенні Конституційний Суд зазначив, що згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до п. 2 ст. 19 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року (далі - Закон про фінансові послуги).

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 ст. 1 Закону споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

За ч. 1 ст. 11 того ж Закону між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частиною 2 ст. 11 названого Закону та абзацом 16 ч. 1 ст. 6 Закону «Про фінансові послуги» врегульовуються питання щодо відомостей, які кредитодавець має повідомити споживачеві до укладення договору споживчого кредиту, а ст. 56 Закону України „Про банки і банківську діяльність" від 7 грудня 2000 року (далі - Закон про банки) - щодо відомостей, які банк має надавати споживачеві як власному клієнту на його вимогу.

У ч. 3 ст. 11 Закону встановлено правила збору та використання інформації щодо споживача як на стадії укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання.

Положення частин 4 - 11 ст. 11 Закону передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо.

Права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положеннями ст. 10561 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону про банки, ч. 2 ст. 6 Закону про фінансові послуги, згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону до договорів про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону щодо несправедливих умов в договорах. Зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Банк не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Вимоги про стягнення комісії ґрунтуються на умовах п.1.4.1. кредитного договору, яким за користування кредитом встановлена щомісячна плата за щомісячне кредитне обслуговування в розмірі 172,40 грн., яку позичальник сплачує щомісячно в день сплати процентів та повернення частину кредиту відповідно до графіку (п.2.3.3.)

Згідно детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки щомісячний платіж 172,40 грн. - це платіж за надані супутні послуги на користь банку за розрахунково-касове обслуговування кредиту, тобто зарахування коштів на поточний рахунок щомісячно в розмірі 1% від суми кредиту (а.с. 14).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Як зазначалося позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

Отже, виходячи із указаного вище Рішення Конституційного Суду України, такі положення спірного договору про споживчий кредит, які містять умови щодо плати за обслуговування кредиту, є для позичальника несправедливим.

За таких обставин вимога про стягнення з відповідачів указаної комісії задоволенню не підлягала, тому відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376, ч.13 ст.141 ЦПК України, оскаржене рішення місцевого суду підлягає зміні, як в частині загального розміру стягнення, так і в частині розподілу судових витрат шляхом зменшення загальної суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачів (на суму комісії), з 25155,01 грн. до 22224,21 грн. та зменшення судових витрат з 371,51 грн. до 342,37 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 385 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2010 року змінити, зменшивши загальний розмір стягнень по кредитній заборгованості за кредитним договором № 339Б-7 0 від 15 липня 2008 року, що підлягає стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Відкритого Акціонерного Товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» з 25155 грн. 01 коп. до 22224,21грн., а судові витрати з кожного з них з 185,77 грн. до 171,18 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: