Справа №592/4858/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/676/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі: головуючого- Бойка В. Б.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про відшкодування майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Ковпаківського районного суду м. Суми з даним з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 травня 2012 року, близько 10 години 40 хвилин, на проїжджій частині вул. Леваневського в районі перехрестя з вул. Троїцька в м. Суми, ОСОБА_4 керуючи автомобілем ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_1, допустив на неї наїзд. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ( ДТП ) позивачка отримала тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована в Публічному акціонерному товариству « НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ « ОРАНТА » ( далі ПАТ ).

Остаточно уточнивши свої позовні вимоги ( а.с. 203-204 ), просила суд ухвалити рішення, яким стягнути на її користь :

- з ПАТ недоотримані доходи за час втрати працездатності та витрати на лікування на загальну суму 7 009 грн. та 2 550 грн. моральної шкоди;

- з ОСОБА_4 витрати повязані з додатковим дієтичним харчуванням, доглядом за дитиною та втраченими особистими речами на загальну суму 5 142 грн. 00 коп. та 17 450 грн. 00 коп. моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди та до ПАТ про відшкодування майнової шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Вказує, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взято до уваги те, що вона не мала можливості надати ПАТ документи на підтвердження вини ОСОБА_4, в звязку з їх відсутністю, отже витрати на лікування та повязані з тимчасовою втратою працездатності підлягають стягненню з ПАТ. Зазначає, що в результаті ДТП їй спричинена також моральна шкода, що має бути відшкодована відповідачем ОСОБА_4

Рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 щодо стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди та щодо стягнення з ПАТ моральної шкоди сторонами не оскаржується та в апеляційному прядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення відповідача та представників відповідачів проти задоволення скарги, дослідивши матеріали справи, матеріали про закриття кримінального провадження за фактом заподіяння позивачки тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, перевіривши законність й обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до приписів ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не в повній мірі.

Як встановлено судом першої інстанції та як вбачається із матеріалів справи, 23 травня 2012 року, близько 1040 год., на проїжджій частині вул. Леваневського, в районі перехрестя з вул. Троїцькою в м. Суми, з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ-21104, державний номер НОМЕР_2, допущено наїзд на пішоходів ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які перетинали дорогу по пішохідному переходу.

В результаті ДТП ОСОБА_3 спричинені наступні тілесні ушкодження: « Садна мяких тканин лобу, обличчя, правого ліктьового суглобу. ОСОБА_6 відділу хребта ».

Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПАТ, відповідно до поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів №АА/7329018 від 30 серпня 2011 року ( а.с. 44 ).

Постановою слідчого ВДТП СВ СМВ УМВС України ОСОБА_7 від 28 лютого 2013 року, закрито кримінальне провадження №0001021 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в звязку відсутністю складу кримінального провадження ( а.с. 9 ).

Суд правильно визначився, що спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України та Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів » ( далі - Закон ).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2, 5 статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Ухвалюючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що страхове відшкодування не було здійснено ОСОБА_3 з її вини, оскільки нею не надано ПАТ необхідних документів, в тому числі і заяви про страхове відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України страховиком врегульований Законом.

Згідно приписів ст.ст. 35, 36 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; є) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв'язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2012 року ОСОБА_3 подано ПАТ

повідомлення про ДТП, яка відбулася 23 травня 2012 року ( а.с. 110 ).

Листом від 02 жовтня 2012 року ( а.с. 111 ) ПАТ розяснено ОСОБА_3 порядок відшкодування шкоди та запропоновано надати необхідні документи, в т.ч. копію паспорту; довідку лікувального закладу з відомостями про період лікування з переліком застосованих медпрепаратів; документи, що підтверджують витрати на медикаменти, згідно довідки, виданої лікувальним закладом; заяву про виплату страхового відшкодування. Окрім того, повідомлено, що до подання вказаних документів в ПАТ відсутні правові підстави для здійснення страхового відшкодування.

Однак, ОСОБА_3 і на час ухвалення оскаржуваного рішення в установленому законом порядку до ПАТ з заявою про виплату страхового відшкодування не зверталась, та документів на підтвердження витрат на лікування не подала. Відповідно, і передбаченого Законом рішення про відмову у виплаті ПАТ не приймалось.

Питання щодо стягнення з страховика страхового відшкодування може бути вирішено в судовому порядку в разі : наявності спору щодо розміру відшкодування; відмови страховика у здійсненні страхового відшкодування; не прийняття страховиком рішення щодо виплати чи відмови у виплаті, в межах строків встановлених ст. 36 Закону, за заявою про страхове відшкодування.

Окрім того, у відповідності до вимог ст.ст. 214-215 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, вирішує в тому числі питання чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулась до суду, якщо були то ким.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем ПАТ права ОСОБА_3 на отримання страхового відшкодування не були порушені, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в стягненні з ПАТ завданої в ДТП майнової шкоди.

Колегія суддів вважає за необхідне відмітити, що позивач не позбавлена можливості вирішити питання щодо відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, і в подальшому в передбаченому законом порядку.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_4 моральної шкоди, виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно п. 1) ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Отже, що моральна шкода завдана ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеною небезпеки відшкодовується особою яка її завдала, незалежно від вини останньої та майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Проте, суд при ухвалені оскаржуваного рішення в цій частині, на приписи вищевказаних норм уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку, що моральна шкода є виключно похідною від майнової шкоди.

Враховуючи те, що внаслідок ДТП ОСОБА_3А були заподіяні моральні страждання, повязані з порушенням нормальної течії життя, заподіянням шкоди здоровю, необхідністю нести зайві матеріальні витрати, тривалими хвилюваннями, з ОСОБА_4 підлягає стягненню 3 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру відшкодування за заподіяну моральну шкоду колегія суддів приймає до уваги характер та тривалість страждань позивача, наслідки, що для неї настали, відомості про особу заподіювача, який є інвалідом третьої групи, та виходить з засад розумності та справедливості.

Посилання ОСОБА_4 в своїх запереченнях на те, що шкода завдана в результаті ДТП має відшкодовуватись ПАТ, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована, є безпідставними.

Зокрема, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Зазначена правова позиція, висловлена, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року по справі №6-2808цс15, яка, згідно зі ст. 360-7 ЦПК України, є обовязковою для судів.

З урахуванням викладеного, в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду згідно з пунктом 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України, в частині відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_4, підлягає скасування з ухваленням нового рішення про їх часткове задоволення.

Відповідно до ч.ч. 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінюєь розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_3 ( на 17% ), з ОСОБА_4 на її користь належить стягнути 41 грн. 41 коп. ( 243,60 грн. *17% ) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 45 грн. 55 коп. ( 267,96 грн. * 17% ) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 000 гривень 00 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди, 41 гривню 41 копійку судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 45 гривень 55 копійок за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді