АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1144/17 Головуючий І інстанції
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин Доповідач Міненкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Костенко Т.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області нарішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року у справі за позовом прокурора міста Харкова до Харківської міської ради, ОСОБА_2, третя особа Державна інспекція сільського господарства в Харківській області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, визнання відсутності права власності на земельні ділянки, витребування з незаконного володіння земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року прокурор міста Харкова, звернувся до суду вказаною позовною заявою, якою просив суд визнати незаконним та скасувати п. 9.3 додатку 1 до рішення 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування» від 22.12.2010 №28/10 та, як наслідок визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: ділянка №1, площею 3,0289 га, (кадастровий номер :16:011:0004) -- ЯЛ № 808319; ділянка №2, площею 2.5066 га, і кадастровий номер :16:011.0005) - ЯЛ № 808320, у звязку із чим визнати відсутність в ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, що розташована по вул. Батумській 16 у м. Харкові, площею 3,0289 га, кадастровий номер :16:011:0004, витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та передати Харківській міській раді земельну ділянку площею, 3,0289 га кадастровий номер :16:011:0004, визнати відсутність в ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, що розташована по вул. Батумській 16 у м. Харкові, площею 2,5066 га, кадастровий номер :16:011:0005 та витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та передати Харківській міській раді земельну ділянку площею, 2,5066 га кадастровий номер :16:011:0005.

В обґрунтування заявлених вимог позивачем вказано про те, що у ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території м. Харкова прокуратурою області встановлено, п. 9.3 додатку 1 рішення 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.12.2010 № 28/10 передано у власність ОК «ЖБК «Олімпійський темп» () земельну ділянку, площею 5,5355 га, по вул. Батумській, 16 для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови.

На виконання вказаного рішення міської ради ОК «ЖБК «Олімпійський темп» видано державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме: ділянка №1, площею 3,0289 га, (кадастровий номер :16:011:0004) - ЯЛ № 808319; ділянка №2, площею 2,5066 га, (кадастровий номер :16:011:0005) - ЯЛ № 808320.

Разом з тим, рішення Харківської міської ради про передачу у власність ОК «ЖБК «Олімпійський темп» прийнято у порушення вимог ст. 41 Земельного кодексу України (далі - ЗКУ), ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК) та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186 (далі - Примірний статут).

Крім того, позивачем вказано про те, що ОК «ЖБК «Олімпійський темп» за своєю метою діяльності не відповідає вимогам ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту, як житлово-будівельний кооператив, до того ж ухвалою Господарського суду Харківської області від затверджено ліквідаційний баланс ОК «ЖБК «Олімпійський темп» та вказану юридичну особу ліквідовано.

Враховуючи викладене, рішення 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування» від 22.12.2010 №28/10, на думку позивача, є незаконним, оскільки Харківська міська рада при вирішенні питання про надання ОК «ЖБК «Олімпійський темп» безоплатно земельні ділянки з кадастровими номерами :16:011:0004 та :16:011:0005 зобовязана була зясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до ЖК та Примірного статуту.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог прокурора міста Харкова відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, заступник прокурора Харківської області Мельник О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення ухвалене з порушенням та неправильним застосування норм процесуального права, а також неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦК початок перебігу позовної давності, поширюється і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів та посилався на те, що прокурор був обізнаний щодо прийняття оскаржуваного рішення ХМР ще у 2010 році.

З вищезазначеним прокуратура не погоджується та зазначає, що сама обізнаність прокурора про передачу спірної земельної ділянки у 2010 році не є підставою обізнаності щодо порушень та необхідності застосування положення ст. 267 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга, не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

В суд неодноразово викликаласьОСОБА_2, але в судове засідання не зявилась тому колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи за її відсутності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, і це є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів вважає, що даний висновок є правильним, а також вважає, що необхідно зазначити, що в ході розгляду справи було встановлено, що п. 9.3 додатку 1 до рішення 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування» від 22.12.2010 №28/10 у власність ОК «ЖБК «Олімпійський темп» передано земельну ділянку 5,5355гп по вул.. Батумській,16 для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови. Видані державні акти на право власності на землю.

Згідно зі статутом обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Олімпійський темп», зареєстрованого 24.09.2010 року, засновники - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ( а.с.74) кооператив організується з метою забезпечення житлом ( будівництва житла) членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку одноквартирних чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком ( а.с.76).

Згідно з ухвалою Господарського суду Харківської області 03 липня 2012 року визнано ОК «ЖБК «Олімпійський темп» банкрутом ( а.с. 83).

У подальшому земельні ділянки були відчужені ОСОБА_2 Будівництво, відповідно до мети створення кооперативу не проводилось, що підтверджується електронним реєстром дозвільних документів Департаменту державної архітектурно будівельної інспекції України. Декларація про початок будівництва по вул.. Батумській,16 у відповідному Департаменті не зареєстрована

Колегія суддів вважає, що передаючи земельну ділянку у власність ОК «ЖБК «Олімпійський темп», Харківська міська рада повинна була врахувати мету створення кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог Житлового Кодексу Української РСР та Примірного статуту. Пунктом 3 Примірного Стутуту ЖБК визначено, що число громадян для організації такого кооперативу повинно складати не менше пяти чоловік.

За нормами ч.2 ст. 135, ч.1 ст. 137 Житлового Кодексу Української РСР до членів ЖБК приймаються громадяни, які перебувають на квартирному обліку. Кооперативи створюються при виконавчих комітет атах місцевих рад. Список громадян за нормою ч.6 ст. 137 цього Кодексу затверджується виконавчим комітетом.

Відповідно до абз.1 п.74 Примірного Статуту контроль за діяльністю ЖБК, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих рад.

Даючи пояснення в суді апеляційної інстанції представники ХМР зазначали, що їм невідомо чи велося будівництво будинків на виділеній земельній ділянці та подальша доля цього кооперативу невідома.

Але, як було зазначено вище, через два роки після створення кооперативу він був визнаний банкрутом, земельні ділянки продані третій особі, що свідчить про відсутність контролю за діяльністю створеного кооперативу з боку виконавчих органів місцевих рад. А тому вважати рішення обґрунтованим і таким що відповідало нормам законодавства яке діяло на час його прийняття не можна.

Між тим, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність, за ст.257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною 4 ст.267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, зважаючи на те, що позовна заява надійшла до суду 11.08.2015 року, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні вимог позивача про визнання незаконним та скасування п. 9.3 додатку 1 до рішення 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування» від 22.12.2010 №28/10.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується і вважає їх правильними.

Вирішуючи питання про правильність застосування в подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постановах Верховного Суду України від 30 січня 2012 року, 29 жовтня 2014 року (справи № 6-152цс14 та 6-164цс14), 17 та 23 грудня 2014 року, 25 березня, 22 та 29 квітня, 13 травня, 1 липня, 16 вересня 2015 року зробила висновки щодо застосування у подібних правовідносинах статей 215, 216, 261, 267, 388 ЦК України і виходила з наступного.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати: захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), споживачів (стаття 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (стаття 55).

У статті 15 ЦК України безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав.

Так, крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку пунктом 2 статті 121 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Статтею 45 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У разі прийняття судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині другій статті 16 ЦК України визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Норми закону про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів; при цьому закон не наділяє прокурора повноваженнями порушувати питання про поновлення позовної давності без такого клопотання з боку самої особи; висновок судів про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокурором порушень під час здійснення ним перевірки є помилковим; положення пункту 4 частини першої статті 268 ЦК України про непоширення позовної давності на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, не застосовуються до позовних вимог прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з протоколу рішення 2 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 22.12.2010 № 28/10 на пленарному засіданні міської ради був присутній старший помічник прокурора міста Харкова ОСОБА_6, крім того до прокуратури міста Харкова листом від 26.01.2010 року № 08-11/276/2-11 було направлено оскаржуване рішення.

Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач дізнався про оскаржуване рішення з моменту його ухвалення, тобто в 2010 році. З позовом звернувся у серпні 2015 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313,317,319 ЦПК України судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - Н.О.Міненкова

Судді - Т.М. Костенко

ОСОБА_1