Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 428/3962/17
Провадження № 22ц/782/772/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Кострицького В.В., Орлова І.В.

за участю секретаря - Данько Л.С.

позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

встановив

В обгрунтування позову, з яким ОСОБА_2 звернулась до суду 24 квітня 2017 року та який уточнила, зазначено, що 14 березня 2017 року вона була звільнена з посади машиніста насосних установок. На момент звільнення відповідач не провів з нею розрахунок. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та вихідної допомоги у розмірі 7589,14 грн., а також стягнути середній заробіток за час затрмики розрахунку у розмірі 25009,25 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «Азот» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі та вихідної допомоги у розмірі 7589,14 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 25009,25 грн. Також стягнуто з ПрАТ «Азот» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «Азот» просить рішення суду скасувати в частині задоволення позову про стягнення середнього заробітку за час затрмки розрахунку та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази відповідача, які свідчать про відсутність вини підприємства у несвоєчасному проведенні розрахунку з позивачкою. Зокрема, суд першої інстанції не прийняв до уваги докази відповідача, які свідчать про обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), які унеможливили ведення господарської діяльності за повним циклом виробництва та як наслідок, стали причиною порушення строку проведення розрахунку з працівниками, в тому числі і з позивачкою.

В судовому засіданні позивачка просила відхилити апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. До початку судового засіданні подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю часу для отримання та наданні суду науково-правового висновку Торгово-промислової платати України на підтвердження існування форс-мажорних обставин.

Апеляційний суд, заслухавши думку позивачки, відхилив вказане клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України представника відповідача в судове засідання не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що відповідач належним чином, завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення відповідачу судової повістки 24 листопада 2017 року.

Висновок Торгово-промислової платати України є одним з видів доказів, який мав бути наданий суду першої інстанції. Неподання цього доказу суду першої інстанції робить процесуально неможливим його дослідження апеляційним судом з огляду на те, що відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує виключно ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Посилаючись на доказ, який до сьогоднішнього часу відсутній, представником відповідача не вказано на поважність причин, які перешкоджали відповідачу отримати науково-консультативний висновок як з часу звільнення позивачки в березні 2017 року, так і під час розгляду справи в суді першої інстанції, розгляд якої був розпочатий в червні 2017 року.

Перервіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції у повному обсязі відповідає вимогам ст.213 ЦПК України рішення щодо його законності та обґрунтованості.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували в трудових правових відносинах.

14 липня 2000 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу машиністом насосних установок цеху оборотного водовідведення.

31 січня 2017 року ОСОБА_2 була переведена машиністом насосних установок 5-го розряду водооборотного циклу-2 з виробництва мочевини (карбоміда).

14 березня 2017 року ОСОБА_2 звільнена з роботи за власнрим бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

На момент звільнення до виплати ОСОБА_2 належала нарахована бухгалтерією відповідача сума 7589,14 грн., яка не виплачена на час вирішення справи.

Зазначені обставини підтверджені належними письмовими доказами, які сторонами визнаються.

З моменту звільнення станом на день ухвалення рішення (з 14 березня по 29 вересня 2017 року) розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення становить 25009,25 грн. Розрахунок проведений відповідачем, з яким позивачка погоджується.

Задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку на підставі ст.117 КЗпП України, суд першої інстананції виходив з того, що відповідачем не представлено доказів відсутності вини підприємства у не проведенні розрахунку з позивачкою в день її звільнення. Надані суду докази на підтвердження відсутності вини підприємства внаслідок існування форс-мажорних обставин суд не прийняв до уваги, вказавши на те, що єдиним таким доказом може бути сертифікат Торгово-промислової палати. Наданий відповідачем сертифікат Торгово-промислової палати № 4978 від 02 вересня 2015 року свідчить про існування форс-мажорних обставин в період з 16 квітня 2014 року до 02 вересня 2015 року для виконання зобов'язань ПрАТ «Азот» з оплати за природний газ на підставі договору поставки природного газу № 06/09-1984 від 22 грудня 2009 року. Суд вказав, що вказаний сертифікат не містить висновку про обставини непереборної сили для ПрАТ «Азот» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження існування обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за несвоєчасне проведення розрахунку з працівником при звільненні.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Закон (ст.116 КЗпП України) зобов'язує роботодавця провести розрахунок з працвником в день його звільнення. Саме тому, закон зобов'язує працівника у разі звільнення за власним бажанням попередити про це роботодавця за два тижні (ст.38 КЗпП України). У разі порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні закон надає працівнику право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку (ст.117 КЗпП України).

Закон також передбачає, що що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, якою визнається надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків (ст. 617, п.1 ч.1 ст.263 ЦК України).

Виходячи з вказаних приписів законодавчих норм, відповідач зобов'язаний був довести, а суд встановити, що саме в день звільнення існували обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), тобто такі обставини, які існують, не зважаючи на всі необхідні та достатні заходи, що вжиті роботодавцем.

Такі докази суду надані не були. Напроти, з довідки головного бухгалтера ПрАТ «Азот» та розрахункового листа, виданого ОСОБА_2, вбачається, що заборгованість перед ОСОБА_2 утворилась лише за березень 2017 року. Доказів того, що підприємство перебувало в простої у зв'язку з загрозою терористичних актів, військових дій суду не надано. Тому апеляційний суд вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що затримка виплати заробітної плати позивачці при звільненні сталася не з вини підприємства, а є слідством форс-мажорних обставин, а саме проведення антитерористичної операції на території Луганської області, неналежним постачанням електричної енергії, потреб в електричній енергії тощо. Ці доводи наводились в запереченнях проти позову, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

З цього приводу апеляційний суд зауважує, що на період дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України , про що прямо зазначено в ст.10 Закону.

Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України про існування форс-мажорних обставин по виплаті заробітної плати на період звільнення позивачки не видавася і суду в якості доказу представлений не був.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильного висновку суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-316, 319, 323-325, 327 ЦПК України,

ухвалив

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Азот" відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Кострицький В.В.

Орлов І.В.