АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження:22-ц/790/5869/17 Головуючий 1 інст. Харченко А.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії : ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2017 рокуу справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, в кому просила: звільнити самовільно зайняту у дворі домоволодіння по вулиці Академіка Павлова, 42 у м. Харкові земельну ділянку площею 1,2 кв.м, яка використовується відповідачами шляхом демонтажу нежитлової будівлі цегляної вбиральні площею 1,2 кв.м з приведенням її у придатний для подальшого використання стан, та вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Харківська міська рада посилалася на те, що згідно з актом обстеження від 22.09.2016 на земельній ділянці по вул. Академіка Павлова, 42 у м. Харкові розташоване домоволодіння, у дворі якого розміщена житлова будівля літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 256,8 кв.м, житловою площею 164,7 кв.м.

Також у дворі за вказаною адресою розташована нежитлова будівля цегляна вбиральня, земельна ділянка під якою використовується без державної реєстрації прав, передбачених ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.10.2016 № 69534872 право власності на житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями площею 256,8 кв.м, житловою площею 164,7 кв.м по вул. Академіка Павлова, 42 у м. Харкові зареєстровано наступним чином:

-13/100 частин за ОСОБА_3 на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 11.09.1982 № 1-3291;

-1/4 частина за ОСОБА_4 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.03.1096; 50/200 за ОСОБА_4 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.11.1998 у справі № 2-4905,

-37/200 за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.09.1967 № 1-6169, та 37/400 за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2006 № 3-872.

Харківська міська рада вважає, що земельна ділянка площею 1,2 кв.м у дворі вищевказаного домоволодіння зайнята відповідачами самовільно шляхом розміщення нежитлової будівлі цегляної вбиральні та підлягає звільненню.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2017 року позов Харківської міської ради задоволено. Звільнено самовільно зайняту у дворі домоволодіння по вулиці Академіка Павлова, 42 у м. Харкові земельну ділянку площею 1,2 кв.м, яка використовується ОСОБА_4 (вул. Академіка Павлова 42, м. Харків, 61068), ОСОБА_5 (вул. Академіка Павлова 42, м. Харків, 61068), ОСОБА_3 (вул. Академіка Павлова 42 м. Харків, 61068) шляхом демонтажу нежитлової будівлі цегляна вбиральня площею 1,2 кв.м з приведенням її у придатний для подальшого використання стан. Стягнуто з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, ОСОБА_5, РНОКПП НОМЕР_2, ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, на користь Харківської міської ради, ідентифікаційний код 04059243, банк платника ГУДКСУ у Харківській області, код банку 851011, витрати по сплаті судового збору по 459 (чотириста пятдесят девять) грн. 34 коп. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Харківській міській раді у повному обсязі. Просила стягнути на її користь понесені нею судові витрати.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що придбавши 13/100 частин домоволодіння, вона набула право користування земельною ділянкою площею 221,0 кв. метрів.

Відповідно до рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2011 року, залишеного без змін ухвалами Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2011 року та від 05 червня 2014 року, був визначений порядок користування спірною земельною ділянкою між нею, ОСОБА_3, та ОСОБА_5 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2011 року, виділ земельної ділянки, відбувався з урахуванням «вбиральні» як господарської споруди.

Зазначене рішення суду було виконано державною виконавчою службою.

В запереченнях на апеляційну скаргу Харківська міська рада просить відхилити скаргу за необґрунтованістю її доводів.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення районного суду - скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; б) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи позов Харківської міської ради, суд першої інстанції виходив з того, що на земельну ділянку площею 1,2 кв.м. право власності не зареєстровано, тому відповідачі фактично використовують у дворі домоволодіння по вул. Академіка Павлова, 42 у м. Харкові цю земельну ділянку шляхом її самовільного зайняття, в звязку з чим вона підлягає звільненню як самовільно зайнята.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи з наступних підстав.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 05 квітня 1955 року за будинком №42 по вул. Академіка Павлова в місті Харкові закріплена земельна ділянка площею 1685, 00 кв. метрів.Вказана земельна ділянка була виділена в натурі, установлені межі земельної ділянки, на зазначеній земельній ділянці був побудований житловий будинок з надвірними будівлями.

Рішенням народного суду Московського районного м. Харкова від 18 березня 1968 року був визначений порядок користування житловим будинком, земельною ділянкою між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та виділено ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у користування по 842,5 кв.м.

За договором купівлі-продажу від 11 веренсня1982 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_3 придбала 13/100 частини житлового будинку №42 по вул. Академіка Павлова в місті Харкові, а також 13/100 частини земельної ділянки від загальної площі. В її користування перейшли: кухня 3-1, площею 10,6 кв.м. та жила кімната 3-2 площею 16,90 кв.м.

Із договору купівлі - продажу вбачається, що на земельній ділянці розміром 1685 кв. м. розташований житловий будинок літ «А», та надвірні будівлі: 2 туалета: літ. «Б» та літ. «Д», льох літ. «Г», сарай літ «В», та «Е», забор №1.

На сьогоднішній день право власності на житловий будинок з надвірними будівлями належить: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 та зареєстроване наступним чином: 13/100 частин за ОСОБА_3 на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 11.09.1982 № 1-3291; 1/4 частина за ОСОБА_4 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.03.1096; 50/200 за ОСОБА_4 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.11.1998 у справі № 2-4905, 37/200 за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.09.1967 № 1-6169, та 37/400 за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.09.2006 № 3-872.

Відповідно до ст. 28 Земельного кодексу України, в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить і право володіння або користування земельною ділянкою.

Згідно з актом огляду земельної ділянки від 22.09.2016, проведеного головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням земель Департаменту територіального контролю Харківської міської ради ОСОБА_8, на земельній ділянці по вул. Академіка Павлова, 42 у м. Харкові розташоване домоволодіння, у дворі якого розміщена житлова будівля літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 256,8 кв.м, житловою площею 164,7 кв.м. Також у дворі за вказаною адресою розташована нежитлова будівля цегляна вбиральня, земельна ділянка під якою використовується без державної реєстрації прав, передбачених ст.ст. 125, 126 ЗК України.

Проте, відомостей про те, що зазначена споруда є самовільно побудованою, а ні до суду першої інстанції а ні до суду апеляційної інстанції позивачем не надано.

Згідно довідки КП «Харківське технічне бюро інвентаризації» від 29 січня 2011 року та від 29 січня 2016 року на земельній ділянці площею 1985 кв. метрів розташована вбиральня, яка не є самовільною будовою.

Відповідно до рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2011 року, залишеного без змін ухвалами Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2011 року та від 05 червня 2014 року, був визначений порядок користування спірною земельною ділянкою між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2011 року, покладеного в основу вище вказаних судових рішень, виділ земельної ділянки, відбувався з урахуванням «вбиральні» як господарської споруди.

Зазначене рішення суду було виконано державною виконавчою службою.

Крім того, помилковим є і висновок суду першої інстанції про те, що спірне нежитлове приміщення - цегляна вбиральня є об'єктом самочинного будівництва, збудованого відповідачем ОСОБА_3, оскільки із договору купівлі - продажу від 11.09.1982 року вбачається, що відповідач придбала вже у власність 13/100 частин житлового будинку на земельній ділянці 1685 кв.м., на якій розташовані: житловий будинок літ. «А», деревяний обкладений цеглою, жилою площею 122,7 кв.м. та надвірними будівлями: 2 туалети (вбиральні) літ. «Б», «Д», льох літ. «Г», огорожа №1,2, сараї літ. «В», «Е». Обєктивних даних про те, що ОСОБА_3 здійснювала будь-яке нове будівництво, матеріали справи не містять, також відсутні й докази того, що самочинне будівництво здійснювалося саме відповідачем. Таким чином, зазначені висновки суду першої інстанції є помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи та зібраним по справі доказам.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайнята земельна ділянка підлягає поверненню землекористувачу за рішенням суду з одночасним приведенням такої земельної ділянки у придатний до використання стан, включаючи знесення споруд, які на ній знаходяться.

Проте, вказана земельна ділянка із розташованими на неї будівлями та спорудами (в тому числі й вбиральнею) була предметом неодноразового розгляду у судах різних інстанцій.

Доводи позивача про те, що на земельній ділянці, огороженій забором у дворі, на якій розташоване домоволодіння по вул. Академіка Павлова, 42 у м. Харкові самовільно зайнято 1,2 кв.м. шляхом розміщення нежитлової будівлі цегляна вбиральня є необґрунтованими та такими, що суперечать наявним в матеріалах справи доказам.

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, земельна ділянка, яка була надана у встановленому законом порядку для будівництва житлового будинку, право на користування якою встановлено судовим рішенням, яке набуло законної сили та є виконаним, не може бути визнана самовільно зайнятою земельною ділянкою.

Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадів, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведені обставини та підстави своїх вимог, тому слід відмовити у задоволенні позову Харківської міської ради.

На сукупність приведених обставин та наявних у справі доказів суд першої належної уваги не звернув, неповно зясував конкретні обставини, які мають значення для справи та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст.. 213, 214 ЦПК України.

Неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду конкретним обставинам, а також недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, у відповідності до положень ст.. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України колегія суддів стягує з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 понесений нею судовий збір в сумі 1530,96 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2017 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Стягнути з Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 суму судового збору в розмірі 1530,96 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: