Справа № 750/1972/17
Провадження № 2/750/871/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого - судді Супруна О.П.,

секретар - Носенко М.Ю.,

за участю позивача, представника позивача - ОСОБА_1, представників відповідача ОСОБА_2 - адвоката Карася А.А., ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/3 частку квартири,

третя особа - Перша чернігівська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в :

22 лютого 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить встановити факт проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років (з 07 березня 2004 року до часу відкриття спадщини ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_3), та визнати за нею право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що з березня 2004 року вона проживала разом з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. 20 вересня 2005 року вони за спільні кошти за договором купівлі-продажу придбали на ім'я ОСОБА_8 ? частку кв. АДРЕСА_2. 21 вересня 2006 року позивач з ОСОБА_8 продали квартиру № АДРЕСА_2 та купили квартиру АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після його смерті ОСОБА_7 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала роз'яснення про необхідність надання доказів права на спадкування, оскільки не перебувала у зареєстрованому шлюбі з померлим, у зв'язку з чим просила встановити факт спільного проживання з померлим без реєстрації шлюбу.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_2 позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідачів, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.06.2016, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11).

Із заявами про прийняття спадщини до Першої чернігівської державної нотаріальної контори звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 541/2016 до майна ОСОБА_8 (а.с. 93, 98).

13 грудня 2016 року ОСОБА_7 звернулася до Першої чернігівської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просить призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_1, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8, з яким вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах (а.с. 24).

Відповідно до довідки № 2164 від 13.07.2016 ОЖБК м. Чернігова, ОСОБА_8, 1967 року народження, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 31.10.2006 по 17.06.2016. На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований один (а.с. 10).

Згідно договору купівлі-продажу від 21.09.2005 ОСОБА_9 продав ОСОБА_8 ? частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_2. Продаж вчинено за 33 701 грн, які продавець отримав від покупця повністю під час оформлення цього договору (а.с. 13).

20.09.2006 ОСОБА_8 продав ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с. 15).

21.09.2006 ОСОБА_11 та ОСОБА_8 уклали договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого ОСОБА_8 прибав квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 17).

ОСОБА_7 стверджує, що вона проживала з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у зв'язку з чим просить суд встановити цей факт, визнавши за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

В силу частини четвертої ст. 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли після 01.01.2004 року, вони регулюються Сімейним кодексом України.

Статтею 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З аналізу норм діючого законодавства убачається, що ознаками фактичних шлюбних відносин є: факт спільного співжиття жінки та чоловіка; взаємна матеріальна допомога та підтримка; взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами; наявність спільного побуту, спільне виховання дітей та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

В силу частини першої ст. ст. 57, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Факт проживання позивача з ОСОБА_8 ОСОБА_12 однією сім'єю підтвердили допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 Проте суд критично ставиться до таких показань свідків, оскільки їхня впевненість в існуванні сімейних стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ґрунтується лише на виявленні ними подружніх відносин перед третіми особами. Зокрема, свідок ОСОБА_15 пояснив, що заходив до спірної квартири один раз на рік, свідок ОСОБА_16 з 2006 року була вдома у ОСОБА_8 не більше чотирьох разів. Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 повідомили про стосунки позивача з ОСОБА_8 тільки у 2004 році, а свідок ОСОБА_17 - у період з 2004 року по 2006 рік. Крім того, показання зазначених свідків спростовуються показаннями інших свідків: ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20, згідно яких позивач мала з ОСОБА_8 певні відносини з 2008 року, проте їх не можна назвати сімейними.

Суд вважає неприйнятним як доказ сімейних відносин ОСОБА_7 зі спадкодавцем довідку ОЖБК м. Чернігова від 13.07.2016 №2164 (а.с. 10), оскільки, як пояснила позивач, джерелом викладеної в ній інформації є акт від 01.07.2016, затверджений керуючим ОЖБК Прокопенком А.П., що ґрунтується на свідченнях мешканців будинку АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Надані позивачем копії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1, не стосуються предмета доказування, поза як оплата рахунків була здійснена після смерті ОСОБА_8 (а.с. 27-31).

Отримання позивачем від ОСОБА_14 грошових коштів у борг, згідно розписки від 10.09.2005, аж ніяк не свідчить про сімейні відносини ОСОБА_7 з ОСОБА_8, а також про використання отриманих у позику грошових коштів саме на придбання ? частки квартири АДРЕСА_2 (а.с. 67).

З викладеного убачається, що факт проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_8 однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується виключно показаннями заявлених позивачем свідків, які спростовуються показаннями інших свідків. При цьому доказів на підтвердження того, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та взаємні права і обов'язки, матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи твердження позивача про проживання її з ОСОБА_8 протягом 12 років поспіль однією сім'єю, на переконання суду, зібраних у справі доказів недостатньо для встановлення такого факту. Тому суд вважає, що в матеріалах справи та в ході судового розгляду не знайшов свого підтвердження факт спільного співжиття позивача з ОСОБА_8, взаємної матеріальної допомоги та підтримки, спільного побуту і виховання дітей та інших обставин, що свідчили б про їх проживання однією сім'єю, а показання свідків не є достатнім та беззаперечним доказом цього.

Таким чином, оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім'єю, позовні вимоги про визнання права власності на частку квартири також не підлягають задоволенню як похідні від первісної вимоги.

Згідно зі ст. ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У пункті 48 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 роз'яснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Приєднаною до справи квитанцією від 11.04.2017 № 11/04/174 (а.с. 111) підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в сумі 4800,00 грн, проте суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката не є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, у зв'язку з чим підлягають частковому відшкодуванню в розмірі 1 920,00 грн: 640,00 грн ((вивчення документів, усна консультація позивача (1 год.)) + 1 280,00 грн ((участь у судовому засіданні (2 год.)). Доказів надання адвокатом інших послуг відповідачеві не надано, а тому не береться судом до уваги при розрахунку розміру компенсації витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 368, 392 ЦК України, ст. ст. 3, 74 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності на 1/3 частку квартири - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 1 920 (одну тисячу дев'ятсот двадцять) грн 00 коп. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та оформлений 12.04.2017.

Суддя О.П. Супрун