АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/1997/17 Головуючий І інстанції -
Справа № 619/756/16-ц Якименко Л.О.
Категорія: Спори про спадкове право Доповідач - Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Бездітка В.М.

Пономаренко Ю.А.

за участю секретаря: Лашакової Д.І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, зміни черговості отримання права на спадщину, про визнання права власності на 61/1000 частину житлового будинку в порядку спадкування та визнання права користування 61/100 частиною житлового будинку; та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про вселення та визнання права власності на житлові будинки з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 частково.

Встановлено факт родинних відносин ОСОБА_4 і ОСОБА_5, а саме те, що він є її братом.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 61/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 та на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом. Виселено ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_3 без надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати як необґрунтоване і незаконне.

Посилається на те, що суд першої інстанції встановив факт родинних відносин ОСОБА_7 і ОСОБА_5 без обґрунтування належними доказами, які є притирічливими і ці протиріччя не були усунені. Вважає, що суд необґрунтовано відмовив йому у позові про встановлення факту проживання однією сім'єю при наявності доказів, які цей факт підтверджують, а саме те, що він був зареєстрований за адресою проживання спадкодавиці, вони разом з померлою здійснювали догляд за її старенькими батьками, а після їх смерті мали намір продати будинок в АДРЕСА_1.

Вважає, що задоволення позову про його виселення не ґрунтується на вимогах закону, так як ОСОБА_4 не набув права власності на спірне приміщення, а тому ці вимоги є не доведеними, іншого житла він не має, зареєстрований в будинку.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони, колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судовим розглядом було встановлено, що ОСОБА_5 належало 61/100 частина будинку за адресою: м. АДРЕСА_1 та будинок, розташований в АДРЕСА_2, право власності на який ОСОБА_5 отримала в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_8 ( а.с.55).

Згідно інвентаризаційної справи КПТІ «Інверост» житловий будинок належав померлій ОСОБА_5, а саме його 61/100 частина ( 39/100 частин будинку належить ОСОБА_9 ( а.с.5) на підставі договору купівлі - продажу №-3067 від 22.06.1988 року.( а.с.5)

ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_2. Померла ІНФОРМАЦІЯ_5( а.с.7,59, 60).

Згідно з довідкою Дергачівської державної нотаріальної контори від 19.01.2016 року після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 надійшли заяви від брата померлої ОСОБА_4 про прийняття спадщини та заява від брата ОСОБА_10 про відмову від спадщини ( а.с.29).

З копії запису акта про одруження від 16 лютого 1999 року №-56 вбачається, що ОСОБА_3 21.02.1999 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_11 На час реєстрацію шлюбу в актовому запису зазначено місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2. Шлюб розірвано 01.08.2002 року актовий запис 807 Московський РАГС ( а.с. 184).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не надані докази, які б підтвердили його доводи про те, що він проживав з померлою ОСОБА_5 однією см'єю, вів з нею спільне господарство, мав взаємні права та обов'язки. Позивач е заперечував, що ОСОБА_5 проживала у спадковому будинку її батьків в с. Лобанівка, а він мешкав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 в будинку, який належав померлій на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. '

Відповідно до норми статті 74 Сімейного Кодексу для визнання відносин фактичного подружжя необхідно виявити факт спільного співжиття жінки та чоловіка, взаємну матеріальну допомогу та підтримку, взаємне визнання та виявлення відносин перед третіми особами, спільне виховання дітей та інші обставини, що свідчать про проживання жінки та чоловіка однією сім'єю.

В суді апеляційної інстанції ні позивач та його представник не змогли пояснити як складалися стосунки померлої з позивачем які проживали фактично за різними адресами.

Суд першої інстанції також надав належну оцінку дослідженим в судовому засіданні матеріалам про відмову в порушенні кримінальної справи №-4032 де ОСОБА_3 даючи пояснення за фактом перевірки заяви про злочин ОСОБА_9, яка є співвласником частини будинку по АДРЕСА_1 зазначив, що проживає в частині будинку, яка належить ОСОБА_5 зі своєю співмешканкою ОСОБА_12 та сином ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_4. Ці обставини в своїх поясненнях підтвердила також і ОСОБА_5 ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_13 не є його сином, але не спростував написання ним таких пояснень.

Розгляд скарг за фактом сварок між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 мав місто в квітні 2015 року, березні та вересні 2016 року, що додатково підтверджує те, що ОСОБА_3 мешкав саме за цією адресою, а тому висновок суду про недоведеність позову в частині встановлення факту спільного проживання з померлою ОСОБА_5, колегія суду вважає правильним.

Зміна черговості одержання права на спадкування передбачена ст.. 1259 ЦК України згідно з ч.2 цієї статті передбачає надання доказів того, що особа протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Суду не було надано жодного доказу, який би підтверджував ці обставини.

Враховуючи те, що позивачем не доведений факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, він не відноситься ні до спадкоємців першої черги у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що в суді першої інстанції не було доведено факт родинних стосунків між ОСОБА_4 та померлою ОСОБА_5 спростовуються доказами, які зібрані у справі, а тому колегія суддів вважає ці доводи необґрунтованими.

Між тим, задовольняючи позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 суд першої інстанції не навів обгурнтування та правові підстави такого виселення.

В зустрічному позові ОСОБА_4 просив визнати ОСОБА_3 таким що втратив право на користування цим житлом та просив його виселити. При цьому посилався на норми статей 71,72 ЖК . Але стаття 71 ЖК України стосується державного та громадського житлового фонду, а спірний будинок відноситься до приватного житлового фонду. Тому користування цим будинком регулюється главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Стаття 48 Закону України « Про власність» втратила чинність.

В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначав, що він збирається оформити право власності на частину будинку в порядку спадкування після смерті сестри, але на час звернення з позовом він власником будинку не був, а тому не міг ставити питання про виселення особи, яка поселилась в будинку з дозволу колишнього власника і була зареєстрована в ньому.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду про те, що у зв'язку з тим, що у ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_5 відсутні правові підстави проживання в частині будинку, то він підлягає виселенню з нього.

Даний висновок необґрунтований і не відповідає вимогам закону, який регулює порядок виселення. Підстави виселення не зазначені ні в зустрічній позовній заяві ні в мотивованій частині судового рішення, що дає колегії суддів підставу рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, а в задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст.. ст. 303,304,30-7,309,313,317,319 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про виселення ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 скасувати.

Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким що втратив право на житлове приміщення та про виселення з будинку АДРЕСА_1

В іншій частині рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.О. Міненкова

Судді - В.М. Бездітко

Ю.А. Пономаренко