Номер провадження 2/201/2584/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 грудня 2017 року Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі: головуючого судді Ходаківського М.П.,

секретаря судового засідання Пісчанської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1А.) звернулася до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із вищенаведеним позовом до ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2В.) про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

У поданому позові ОСОБА_1 з урахуванням уточнень просить стягнути на її корить із ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 171 188,40 грн.

В обґрунтування доводів позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач є батьком їх малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є дитиною-інвалідом та потребує постійного догляду та піклування. Дитині поставлено діагноз нейрофіброматоз; ідіопатичний S-подібний прогресуючий сколіоз грудо-поперекового відділу хребта IV ступеню, що різко порушує функції опорно-рухового апарату та встановлено інвалідність. Дитина потребує медичного обстеження та хірургічного втручання. У звязку з необхідністю проведення операції позивач із сином 12 липня 2017 року відвідали Міжнародний центр нейрохірургії у місті Києві для обстеження стану здоровя та консультування та нею витрачено 765,36 грн. на проїзд. Також у серпні 2017 року позивачем було витрачено 2182,71 грн. на поїздку до Міжнародного центру нейрохірургії, де була проведена додаткова консультація, зроблена рентгенографія хребта. У період з 11 серпня 2017 року по 08 вересня 2017 року дитина знаходилася у Стрийській районній лікарні, де проводилася операція із залученням провідного спеціаліста у виконанні операцій в надскладних викривленнях хребта. Оскільки позивачем на лікування дитини було витрачено усього 342763, 82 грн., позивач просить суд стягнути із відповідача половину вартості додаткових витрат у розмірі 171188,40 грн.

Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем його реєстрації, а також через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності і ухвалити заочне рішення суду за правилами ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 1990 року. 27 січня 2006 року у них народився син ОСОБА_3 (а.с.9). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 10).

Малолітній ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом (а.с. 11), у звязку із чим потребує постійного догляду та піклування.

Згідно із випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 14537 ОСОБА_3 був встановлений наступний діагноз: S- подібний прогресуючий сколіоз грудо-поперекового відділу хребта IV ступеню, з порушенням функцій хребта (а.с. 12). Також згідно із консультативним висновком професора ОСОБА_4 від 22 березня 2016 року дитина потребує багатоетапного оперативного лікування (а.с. 13).

12 липня 2017 року позивач із дитиною ОСОБА_3 відвідали Міжнародний центр нейрохірургії у м. Києві, де було проведено його огляд, рентгенографія та консультація (а.с. 16), при цьому позивачем було витрачено 765,36 грн. на квитки (а.с. 17-20).

У подальшому з метою обстеження 01 серпня 2017 року ОСОБА_3 знаходився на консультації у Міжнародному центрі нейрохірургії, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 49) та позивачем було понесено витрати у розмірі 1482, 71 грн. на бензин (а.с. 49).

Також 01 серпня 2017 року ОСОБА_3 було здійснено рентгенографію шийного (грудного, поперекового) відділу хребта в 1-й проекції та сплачено 250 грн. згідно із квитанцією від 01 серпня 2017 року (а.с.50).

11 серпня 2017 року ОСОБА_1 було сплачено 730 грн. за проведення дослідження аналізів дитини (а.с. 56), 15 серпня 2017 року позивачем витрачено 800 грн. на проведення МРТ грудного відділу (а.с.54).

Згідно із актом № 39С виконаних робіт до договору № 529 від 14 серпня 2017 року у ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» (м. Стрий) ОСОБА_3 виконано скелетний витяг та тімяні горби та вирости стегнових кісток (15 серпня 2017 року) та оперативне втручання з приводу інструментарії та корекції S-подібного грудо-поперекового сколіозу та нейрофіброматозу (28 липня 2017 року) та згідно із наданими квитанціями позивачем за надані послуги було сплачено 169096,88 грн., а також 500 грн. витрат на комісійний збір банку (а.с. 62-65).

28 серпня 2017 року було понесено витрати на закупівлю крові у розмірі 884,40 грн. (а.с. 57)

08 вересня 2017 року позивачем було витрачено 592,15 грн. на проїзні документи з міста Львова до міста Дніпра (а.с.48), а також у листопаді 2017 року позивачем було витрачено 521, 28 грн. на проїзні квитки до міста Києва на консультацію до ТОВ «Міжнародний центр нейрохірургії» (а.с. 68).

Також у період з липня 2017 року по жовтень 2017 року позивачем було витрачено 715,32 грн. на ліки, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 58-59).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ст. 76, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, брати участь у додаткових витратах зобовязані обидва з батьків, незалежно від того з ким із них проживає дитина, оскільки Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав й обовязків обох батьків.

Приймаючи до уваги викладене та вирішуючи позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання сина, суд вважає за можливе їх задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача 88169,05 грн., які складаються з половини витрат позивача на: квитки у розмірі 765,36 грн., бензин у розмірі 1482, 71 грн., рентгенографію шийного (грудного, поперекового) відділу хребта в 1-й проекції у розмірі 250 грн., проведення дослідження аналізів дитини у розмірі 730 грн., проведення МРТ грудного відділу у розмірі 800 грн., оперативне втручання у розмірі 169096,88 грн., а також 500 грн. витрат на комісійний збір банку, на закупівлю крові у розмірі 884,40 грн., на проїзні документи із міста Львова до міста Дніпра у розмірі 592,15 грн., на проїзні квитки до міста Києва у розмірі 521, 28 грн., а також на ліки у розмірі 715,32 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, які полягають у витратах на послуги водія у розмірі 700 грн., МРТ хребта у місті Дніпро у розмірі 1000 грн., на поїзд до м. Стрий Львівської області у розмірі 1520 грн., послуг ОСОБА_5 у розмірі 156800 грн., витрат на проживання та харчування дитини у розмірі 5800 грн., послуг таксі у розмірі 200 грн., суд не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на те, що на підтвердження їх понесення позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів.

Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 881,69 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 185 СК України, ст. ст. 13, 76-78, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитинизадовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, додаткові витрати на утримання їхнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 88169(вісімдесят вісім тисяч сто шістдесят девять) грн. 05 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь держави судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одну) грн. 69 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя М.П. Ходаківський