АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/6042/16-ц Головуючий у 1 - й інстанції: Арапіна Н.Є.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Панченка М.М.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шведа Романа Михайловича на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про арешт нерухомого майна, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про арешт нерухомого майна задоволено.

Знято арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, загальною площею: 74,95 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_6, який накладено 06 листопада 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойком О.М. згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 45325991.

Знято арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, загальною площею: 74,95 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_6, який накладено 24 вересня 2014 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Лавровою К.А. згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 44728460.

Знято арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, загальною площею: 74,95 кв. м., що належить на праві власності ОСОБА_6, який накладено 30 грудня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 23213964.

Скасовано внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 7599585 від 06 листопада 2014 року про державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна боржника, запис № 7150932 від 29 вересня 2014 року про державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна боржника, запис № 10889257 від 01 березня 2011 року про державну реєстрацію обтяження - арешт нерухомого майна боржника.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року виправлено ряд описок в рішенні Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року.

Зазначено у вступній, мотивувальній та резолютивній частині рішення правильний суб'єктний склад осіб, які беруть участь у справі, а саме: «позов Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України» замість неправильного «позов Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_6, відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України».

В другому абзаці описово - мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року зазначено «Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 44728460 від 24 вересня 2014 року» замість неправильного «Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 44728460 від 24 вересня 2014 року».

В другому абзаці описово - мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року зазначено «Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 23213964 від 30 грудня 2010 року» замість неправильного «Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 23213964 від 30 грудня 2010 року».

В п'ятому абзаці описово - мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року зазначено «представники третіх осіб» замість неправильного «представники відповідачів».

В сімнадцятому абзаці описово - мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року зазначено «28 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України» замість неправильного «28 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «БанкКредит Дніпро» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України».

В вісімнадцятому абзаці описово - мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року зазначено «Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 44728460 від 24 вересня 2014 року» замість неправильного «відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 44728460 від 24 вересня 2014 року».

В двадцятому абзаці описово - мотивувальної частини рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року зазначено «відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 23213964 від 30 грудня 2010 року» замість неправильного «відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 23213964 від 30 грудня 2010 року».

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року доповнено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року, стягнуто з ОСОБА_6 та Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» у відшкодування витрат по сплаті судового збору по 689,00 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник третьої особи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Швед Роман Михайлович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що положеннями ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року дозволяється задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, шляхом звернення стягнення на заставлене майно, у разі, коли вартість предмету застави перевищує розмір заборгованості боржника перед заставодержателем та є письмова згода останнього, та якщо право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів. Посилаючись в рішенні на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише у разі наявності заборгованості виключно перед іпотекодержателем, суд першої інстанції фактично обмежив права інших кредиторів ОСОБА_6 на задоволення своїх вимог. Вважає, що судом було допущене неповне з'ясування обставин справи, а саме не визначено, якою є дійсна вартість заставного майна, з метою встановлення того, чи перевищує ця вартість розмір заборгованості відповідача перед Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та чи можливо за рахунок різниці задовольнити вимоги інших кредиторів.

В судовому засіданні представник третьої особи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Триліська Анна Андріївна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» Жевега Катерина Валеріївна проти апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» Свинар Марія Юріївна в судовому засіданні підтримала подану представником Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України апеляційну скаргу та вважала її такою, що підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутність.

Треті особи Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві та Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у відсутність їх представників.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, якіо беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 261007-К/2, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 170 000,00 Доларів США, на строк до 26 жовтня 2010 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,5 відсотків річних.

16 листопада 2007 року Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 161107-іп, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав банку в іпотеку квартиру за адресою АДРЕСА_1.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів, банк звернувся до суду з позовом про стягнення коштів та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства « Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість у розмірі 1 392 521,70 грн. та судові витрати у розмірі 1 950,00 грн..

13 липня 2012 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист № 2-6150/2011 на примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року.

01 серпня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» звернулося до Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року.

03 серпня 2012 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Коровайко О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 33840822 на примусове виконання виконавчого листа № 2-6150/2011.

20 серпня 2012 року головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Коровайко О.С. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6.

21 березня 2013 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Шеремет Ю.М. проведено опис і арешт майна боржника - квартири за адресою АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 28 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» звернулося до Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2192/2011 від 10 квітня 2012 року, виданого на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2012 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» заборгованості в розмірі 18 382 191,38 грн. та судового збору в розмірі 3429,00 грн..

06 листопада 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойком О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 45325991 на примусове виконання виконавчого листа № 2-2192/2011 від виданого 27 липня 2012 року.

06 листопада 2014 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойком О.М. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6, в межах виконавчого провадження № 45325991.

Крім того, 15 вересня 2014 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 44728460 на примусове виконання виконавчого листа № 333/3757/13ц, виданого 29 січня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» кредитної заборгованості в розмірі 3037,54 грн..

24 вересня 2014 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції ЛавровоюК.А. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_6, в межах виконавчого провадження № 44728460.

13 січня 2015 року державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 23213964 з виконання виконавчого листа № 2-4660 від 01 червня 2010 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованості в розмірі 1 398 717,17 грн..

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 27 вересня 2011 року виконавче провадження № 23213964 було закінчено в зв'язку зі скасуванням рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист № 2-4660 від 01 червня 2010 року.

Листом Дніпровського районного Відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 15 червня 2016 року повідомлено про знищення матеріалів виконавчого провадження № 23213964 відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано наступні обтяження: № 7599585 (все рухоме та нерухоме майно в межах суми 18 382 191,38 грн.) на підставі постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. від 06 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № 45325991; № 7150932 (все нерухоме майно ) на підставі постанови державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 24 вересня 2014 року у виконавчому провадженні № 44728460; № 10889257 (невизначене майно, все майно) на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 30 грудня 2012 року у виконавчому провадженні № 23213964.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_6, Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про арешт нерухомого майна, Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро», з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило суд зняти арешт та заборону на відчуження, вилучити запис про накладення обтяження з Реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо квартири за адресою АДРЕСА_1, що були накладені на підставі: постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. від 06 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № 45325991 (номер запису в Реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7599585); постанови державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 24 вересня 2014 року у виконавчому провадженні № 44728460 (номер запису в Реєстрі речових прав на нерухоме майно № 7150932); постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 30 грудня 2010 року у виконавчому провадженні № 23213964 (номер запису в Реєстрі речових прав на нерухоме майно № 10889257). В обґрунтування своїх вимог посилалося на те, що з 2007 року дана квартира передана в іпотеку банку, тобто, позивач, як іпотекодержатель, має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед будь-якими іншими особами будь-яким способом, що передбачений Законом України «Про іпотеку», при цьому, накладений арешт та заборона відчуження позбавляє банк можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому такий арешт підлягає скасуванню на підставі рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги, знімаючи арешт та заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1, що накладені на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 45325991 від 06 листопада 2014 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 44728460 від праві власності ОСОБА_6, який накладено 24 вересня 2014 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження по виконавчому провадженню № 23213964 від 30 грудня 2010 року, та скасовуючи внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи № 7599585 від 06 листопада 2014 року, № 7150932 від 29 вересня 2014 року, № 10889257 від 01 березня 2011 року про державну реєстрацію обтяження - арешту нерухомого майна боржника, суд першої інстанції виходив з того, що накладені на іпотечне майно обтяження порушують права іпотекодержателя, що передбачені Законом України «Про іпотеку», при цьому, державний виконавець обмежений в праві задовольнити вимоги інших кредиторів, які не є заставодержателями, за рахунок предмета іпотеки, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими, а накладений на квартиру за адресою АДРЕСА_1 арешт підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, за змістом статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Одночасно, стаття 3 даного Закону встановлює, що пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Матеріалами справи підтверджується, що після укладення 16 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «БанкКредит Дніпро», та ОСОБА_6 договору іпотеки № 161107-іп, відповідно до умов якого в іпотеку було передано квартиру за адресою АДРЕСА_1, відповідні відомості щодо обтяження квартири було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Єдиного реєстру іпотек (реєстраційні номери обтяжень № 6049731 від 16 листопада 2007 року та № 6049920 від 16 листопада 2007 року відповідно).

Таким чином, вимоги кредиторів Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк», як такі, що виникли після передання квартири за адресою АДРЕСА_1 в іпотеку, та, як наслідок, після виникнення у Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» переважних прав на задоволення своїх вимоги за рахунок іпотечного майна, не можуть бути задоволеними за рахунок звернення стягнення на таке майно першочергово від задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на зазначене, арешт, накладений в рамках виконавчих проваджень про стягнення коштів на користь таких осіб, які не є іпотекодержателями, не виконує свою функцію заходу забезпечення реального виконання рішення, так як фактичне виконання рішення на користь цих осіб за рахунок реалізації іпотечного майна є неможливим в силу положень Закону України «Про іпотеку» та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року.

Вказаний висновок узгоджується з роз'ясненнями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-28цс15, де зазначено, що норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході виконавчого провадження без наявності відповідного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки лише в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. При цьому, таке примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з обов'язковим урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Так, відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

Стаття 44 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року встановила черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна.

В статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року закріплено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. При цьому, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Враховуючи, що в матеріалах виконавчих проваджень № 44728460 та № 45325991 відсутні відомості, які б свідчили про проведення державним виконавцем оцінки об'єкта іпотеки, яка підтверджує перевищення ринкової вартості іпотечного майна розміру заборгованості іпотекодержателя перед іпотекодавцем, так як вимоги стягувачів, що не є заставодержателями, виникли після реєстрації за Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» іпотечного обтяження на квартиру, виходячи з положень Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог іпотекодержателя Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» щодо скасування арешту, накладеного на іпотечне майно в рамках виконавчих проваджень про стягнення коштів з іпотекодавця на користь кредиторів, які не є іпотекодержателями.

З огляду на таке, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що арешт майна та заборона на його відчуження, накладені в рамках виконавчого провадження № 44728460 постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції від 24 вересня 2014 року та в рамках виконавчого провадження № 45325991 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Бойка О.М. від 06 листопада 2014 року, підлягають скасуванню в порядку ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року закріпила, що виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі скасування рішення суду , на підставі якого виданий виконавчий документ. (п. 4 ч. 1 статті 49)

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року також визначила, що арешт з майна чи коштів боржника може бути знятий за рішенням

суду.

Оскільки накладений в рамках виконавчого провадження № 23213964 арешт майна підлягав скасуванню в порядку ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року, одночасно з винесенням постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 27 вересня 2011 року про закінчення провадження на підставі п. 4 ч. 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», так як даний арешт позбавляє Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» можливості в повній мірі реалізувати свої права іпотекодержателя, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що накладений в рамках виконавчого провадження № 23213964 постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 30 грудня 2010 року арешт майна підлягає скасуванню як такий, що безпідставно не був скасований в момент закінчення виконавчого провадження № 23213964.

У відповідності до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Враховуючи, що в ході судового розгляду суд першої інстанції встановив наявність правових підстав для скасування арешту та заборони на відчуження, що були накладені на об'єкт нерухомого майна - квартиру за адресою АДРЕСА_1, на підставі постанов державних виконавців в рамках виконавчих проваджень № 45325991, № 44728460, № 23213964, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що у відповідності до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесені до Реєстру на підставі цих постанов записи про обтяження іпотечного майна за номерами № 7599585, № 7150932 та № 10889257 підлягають скасуванню та вилученню.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при вирішенні спору не було враховано положення статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року, які передбачають можливість задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, за рахунок заставленого майна, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, з огляду на наступне.

Так, стаття 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року встановлює, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя.

Розпорядившись своїми процесуальним правами на власний розсуд, апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування сукупності обставин, передбачених ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності яких державний виконавець може звернути стягнення на заставне майно в рахунок погашення боргу перед особами, які не є заставодержателями.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з позовної заяви, іпотекодержатель Публічне акціонерне товариство «БанкКредит Дніпро» заперечує проти дій державних виконавців щодо звернення стягнення на іпотечне майно в порядку виконання рішень про стягнення коштів на користь інших кредиторів та наполягає на своєму першочерговому пріоритетному праві задовольнити свої вимоги за рахунок переданої в іпотеку квартири за адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів також звертає увагу, що, згідно наявних у справі копій документів виконавчого провадження № 45325991, яке здійснюється апелянтом Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, державним виконавцем в рамках вказаного провадження оцінка іпотечного майна не проводилася, відтак будь-які підстави вважати, що вартість квартири за адресою АДРЕСА_1 перевищує розмір боргу ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро», що дозволяє за рахунок різниці задовольнити вимоги іншого стягувача Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», у державного виконавця були відсутні.

Крім того, при вирішенні питання щодо можливості в ході виконання рішень суду про стягнення коштів звернути стягнення на майно боржника, яке передано в іпотеку іншій особі, варто враховувати, що стаття ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року прямо встановлює, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

При цьому, норми даного закону імперативно встановлюють пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно будь-яких прав чи вимог інших осіб.

З огляду на вказане, до повного задоволення вимог іпотекодержателя Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості в розмірі 1 392 521,70 грн., правові підстави для задоволення вимог інших осіб за рахунок майна, що перебуває в іпотеці, відсутні, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції допустив неповне з'ясування обставин справи, так як не встановив дійсну вартість предмета іпотеки - квартири за адресою АДРЕСА_1, з метою встановлення можливості застосування положень ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 2016 року, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, стаття 11 ЦПК України встановлює, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, в ході розгляду справи клопотання про призначення у справі незалежної оцінки для встановлення дійсної вартості переданої в іпотеку квартири не заявив, самостійно таку оцінку не провів та суду для оцінки не надав, у зв'язку з чим доводи скарги про те, що суд не забезпечив проведення оцінки іпотечної квартири є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника третьої особи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шведа Романа Михайловича відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника третьої особи Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Шведа Романа Михайловича відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: