Провадження №: 2/752/1666/17
05 квітня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.
при секретарі Мороз О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третьої особи Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи Служби у справах дітей Подільської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.
Позивач просить суд постановити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2.
В обґрунтування позову позивач вказує, що з 21.06.1997 р. перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу має сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
У 2006 році наші шлюбні відносини фактично були припинені через те, що Відповідач проживав окремо, у вихованні та утриманні сина участі не приймав.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від «23» березня 2006р. у справі №2-1773/06 шлюб розірвано, про що 27.04.2006р. видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1; спорів стосовно місця проживання дитини між нею та Відповідачем не було. Відповідач ОСОБА_3 не заперечував, що дитина буде проживати з нею.

Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150, ч. 2 ст. 157 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя тапраці.

З моменту припинення сімейних стосунків, пройшло більш ніж як 10 років, Відповідач фактично відмовився від дитини: не виявляв бажання особисто спілкуватись із сином, не проявляв і дотепер не проявляє до нього батьківської турботи; не цікавиться його розвитком, життям та здоров'ям; фактично втратив родинний зв'язок з дитиною.

Вона жодним чином не створювала перешкод у спілкуванні дитини з батьком та участі батька у вихованні дитини, навпаки, намагалась зберегти їх взаємовідносини - запрошувала Відповідача відвідувати дитину, підтримувала відносини із його матір'ю, але з часом Відповідач перестав відповідати на телефонні дзвінки, а згодом - просто змінив номер телефону.

Протягом останніх десяти років Відповідач сина зовсім не відвідував, з днем народження не поздоровляв, станом здоров'я сина не цікавився навіть по телефону.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2006 р. з Відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2. у розмірі 1/2 частини від доходів Відповідача щомісяця, починаючи з 09.02.2006 року та до повноліття дитини, які відповідач протягом 10 років так і не сплачував, що підтверджується листами з управління Голосіївського ДВС ГУ юстиції у м. Києві від 18.07.2014 р. та від 12.09.2016 р., а також довідками-розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, виданими тим же органом виконавчої служби від 15.01.2015р. №120/15 та від 19.08.2016р. №19/19, згідно яких заборгованість зі сплати аліментів станом на 19.08.2016р. становить 237060,45грн.

Позивач вказує що ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач ОСОБА_3 ніколи не надавав і не надає по цей час, не проявляє зацікавленості в подальшій долі дитини, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина; не створює умов для отримання дитиною освіти. Син не отримує від батька жодного подарунку на день народження. Тобто на даний час створилися такі умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям сина, не відвідував і не відвідує сина вдома, у середній загальноосвітній школі №243 Подільського району м. Києва, у ДЮСШ Подільської райдержадміністрації Київської області, що підтверджується відповідними письмовими доказами.

Позивач вказує, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. ЇЇ син займається в гуртках та тренувально-оздоровчих секціях, зокрема секції греко-римської боротьби з 2010 року. Також син відвідує підготовчі курси до вищого навчального закладу. Ці заняття потрібні дитині, син відвідує кожний предмет з задоволенням. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості.

На думку позивача вищезазначене свідчить виключно про те що Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Тобто, зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків.

В судовому засіданні позивач позов підтримує, справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Судові повістки направлені відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання повернулись до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням відповідача.

Представник третьої особиОргану опіки та піклування Подільської районної державної адміністрації позовні вимоги заявлені за позовною заявою підтримує, надав заяву у якій справу просить розглядати без його участі(а.с.32), а також надав суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.33-34).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач, як батько неповнолітньої дитини, без поважних причин, тривалий час не виявляє по відношенню до дитини батьківської уваги та опіки та ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться фізичним та психічним здоров'ям дитини. Це підтверджується висновком органу опіки та піклування, залученому до матеріалів справи, інформацією з відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві про хід примусового виконання рішення суду щодо сплати заборгованості по аліментам, яка станом на 19.08.2016 р.,характеристиками з середньої загальноосвітньої школі №243 Подільського району м. Києва, ДЮСІП Подільської райдержадміністрації Київської області, згідно яких батько дитини ніколи не відвідував вказані заклади, розвитком дитини, а також станом його здоров'я не цікавився; показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які підтвердили в судовому засіданні викладені позивачкою у позовній заяві обставини про те що тривалий час неповнолітнього ОСОБА_2 виховує та утримує лише мати, а батько дитини ніколи не цікавився обставинами життя та утримання свого сина. Згідно з показів допитаних судом свідків лише позивачка забезпечує дитині гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення; належне лікування і догляд; харчування та розвиток згідно стану здоров'я.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. за приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписом ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст.165 СК України позивач, як мати дитини, має право на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка дублюється в ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

У відповідності з ч. 3 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав.

Істотних обставин, які б могли б унеможливити виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків належним чином суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючисьст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства» ст.ст. 150,155,164,165 СК України, ст.ст. 10,11, 57-61, 88, 208, 209, 212-215, 223,224-226,228 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1), батьківських прав відносно неповнолітньої дитини сина ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві, народження якого зареєстроване Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва 20.04.2001 року, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено актовий запис за № 251.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко