Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/1105/16-ц Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 54 Доповідач Талько О. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Гансецької І.А., Кочетова Л.Г.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу казенного підприємства «Кіровгеологія» на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 2 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до казенного підприємства «Кіровгеологія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що з жовтня 2015 року обіймав посаду заступника начальника Управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія».

20 липня 2016 року наказом генерального директора казенного підприємства «Кіровгеологія» від 19 липня 2016 року № 71-к його звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.41 КЗпП України.

Позивач вважає, що його звільнення відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, оскільки він не вчиняв жодного порушення трудових обовязків, а причини звільнення, наведені в наказі № 71-к, не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що в порушення ч.3 ст.40 КЗпП України, його звільнено в період тимчасової непрацездатності. Крім того, з наказом про звільнення його ознайомлено не було.

ОСОБА_1 вважає, що внаслідок незаконного звільнення йому була спричинена моральна шкода, оскільки він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на вищезазначене, просив визнати протиправним та скасувати наказ казенного підприємства «Кіровгеологія» від 19 липня 2017 року № 71-к про його звільнення з посади заступника начальника Управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія», зобовязати відповідача поновити його на посаді заступника начальника Управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія».

Також просив стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 липня 2016 року до дня поновлення його на роботі, 15000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також 2000 грн., сплачених за надання правової допомоги.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 2 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора Казенного підприємства «Кіровгеологія» № 71-к від 19 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1А.».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія» з 20 липня 2016 року.

Стягнуто з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 липня 2016 року по день постановлення рішення в сумі 53272 грн. 62 коп.

Стягнуто з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 7000 грн. в якості відшкодування завданої моральної шкоди. В решті суми відшкодування моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь УДКСУ в Коростишівському районі 1102 грн. 40 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що всупереч вимогам цивільного процесуального законодавства суд не постановив ухвалу про продовження строку розгляду справи. Враховуючи, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20 липня 2016 року до дня поновлення на роботі безпосередньо залежали від судового рішення, судом безпідставно нарахована сума у розмірі 53272 грн. 62 коп.

Крім того, вважає, що матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про моральні страждання позивача. Судом не надано грошового розрахунку суми у 7000 грн., яку він стягнув з відповідача в якості відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідачем також зазначено, що судом не прийнято до уваги власноруч написана ОСОБА_1 пояснювальна записка від 26 жовтня 2015 року, в якій він вказує підстави відсутності трудової книжки.

При вирішенні спору суд залишив поза увагою акт від 20 липня 2016 року, зі змісту якого вбачається, що позивача було ознайомлено з наказом про звільнення № 71-к від 19 липня 2016 року, проте ОСОБА_1 повідомив, що перебуває на лікарняному, про що зробив запис на наказі, після чого залишив робоче місце.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника казенного підприємства «Кіровгеологія», колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач обіймав посаду заступника начальника Управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія». Наказом генерального директора його звільнено з посади за одноразове грубе порушення трудових обовязків відповідно до п.1 ст.41 КЗпП України.

Підставою видачі даного наказу зазначена доповідна записка в.о. начальника УВТО КП «Кіровгеологія» від 14 липня 2016 року, яка містить інформацію про те, що позивач підбурює трудовий колектив до страйків, блокує роботу з прийняття нового працівника на посаду контролера, зачиняє кабінет начальника УВТО, з приміщення УВТО зникають документи та посадові інструкції, трудова книжка, маршрутні листи.

19 липня 2016 року ОСОБА_1 надані письмові пояснення з даного приводу, в яких він зазначив, що жодних неправомірних дій він не вчиняв.

Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов.

Так, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. п. 22,27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно зясовувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8, ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обовязків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним завдано ( могло бути завдано) шкоду.

Отже, розірвання трудового договору з підстав п.1 ч.1 ст.41 КЗпП передбачає визначення кола порушень трудових обовязків, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що становлять їх склад це і характер дії або бездіяльності працівника, і форми вини, й істотність наслідків порушення трудових обовязків, і особливості причинного звязку між порушенням та його наслідками.

Факти, викладені у доповідній записці в.о. начальника УВТО КП «Кіровгеологія» від 17 липня 2016 року, не підтверджені належними та допустимими доказами і не свідчать про одноразове грубе порушення позивачем покладених на нього трудових обовязків, що, в свою чергу, виключає можливість звільненні останнього на підставі п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

За таких обставин, суд першої інстанції пришов до обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу генерального директора казенного підприємства «Кіровгеологія» про звільнення позивача, поновлення останнього на посаді заступника начальника Управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу .

Разом з тим, ухвалюючи рішення про поновлення позивача на посаді з 20 липня 2016 року, суд не врахував ту обставину, що за змістом ст. 235 КЗпП України у разі незаконного звільнення працівник повинен бути поновлений на попередній роботі з дня, наступного за днем звільнення. Оскільки день звільнення є останнім робочим днем, ОСОБА_1 підлягає поновленню з 21 липня 2016 року.

Відповідно, підлягає зменшенню й сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу із 53272 грн. 62 коп. до 51761 грн. 34 коп.

Враховуючи вищезазначене, рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія» з 20 липня 2016 слід змінити, вказавши дату поновлення на роботі « з 21 липня 2016 року».

Рішення в частині стягнення з казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає зміні шляхом зменшення суми середнього заробітку з 53272 грн. 62 коп. до 51761 грн. 34 коп.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з положень ст. 237-1 КЗпП України та розяснень, які надані у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4.

Однак, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення суми на відшкодування моральної шкоди із 7000 грн. до 1000 грн., враховуючи ту обставину, що позивач за рішенням суду був поновлений на посаді та в подальшому скористався наданим йому трудовим законодавством правом на звільнення за власною ініціативою, що в сукупності із іншими обставинами розцінюється як реальне часткове відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена йому внаслідок незаконного звільнення.

З огляду на вищезазначене, рішення в частині відшкодування моральної шкоди слід змінити.

В решті рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу казенного підприємства «Кіровгеологія» задовольнити частково.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 2 лютого 2017 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління виробничо-технічного обслуговування казенного підприємства «Кіровгеологія» з 20 липня 2016 змінити, вказавши дату поновлення на роботі « з 21 липня 2016 року».

Рішення в частині стягнення з казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши суму середнього заробітку з 53272 грн. 62 коп. до 51761 грн. 34 коп. та розмір моральної шкоди із 7000 грн. до 1000 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча Судді: