Справа № 206/4744/17
Провадження № 2/206/1222/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Мороза К.Т.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ПРаТ «Європейський страховий союз» про відшкодування збитків спричинених в результаті ДТП,

ВСТАНОВИВ

08.09.2017 ОСОБА_3 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом (а.с.2-4).

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначив наступне. 30.01.2016 о 19 годині 30 хвилин, в місті Дніпро по вул. Панікахи, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: ВАЗ 21011, р/н 53945АА, під керуванням водія ОСОБА_4 та MITSUBISHI Space Star, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3, що йому належить на праві власності. Внаслідок даної ДТП транспортним засобам були нанесені механічні ушкодження. Зазначене ДТП сталось внаслідок порушення водієм транспортного засобу ВАЗ 21011, тобто відповідачем, вимог ПДР України. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2016, яка набрала чинності, відповідача було визнано винним за ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ "Європейський страховий союз", згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - ліміт за шкоду заподіяну майну складає 100000 грн., франшиза - 1000 грн. У відповідності до законодавства позивач надав страховику необхідні документи. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку, що був спричинений власнику автомобіля MITSUBISHI Space Star склав 40859,69 грн. Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1200 грн. Фактичні витрати позивача по ремонту автомобіля MITSUBISHI Space Star склали 45165,00 грн. Таким чином, загальний розмір матеріального збитку складає 46365,00 грн. На виконання вимог закону, третя особа здійснила страхове відшкодування позивачу в розмірі 19894,82 грн. В зв'язку із чим, позивач просив відшкодувати на його користь різницю між розміром фактичних витрат на ремонт автомобіля, та сумою сплаченою страхового відшкодування та компенсувати витрати на проведення автотоварознавчого дослідження, що загалом становить 26470,18 (45165-19894,82+1200=26470,18), а також, витрати на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору.

Представник позивача під час судового розгляду позовну заяву підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині суми фактичного розміру ремонту, в задоволенні іншої частин позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив про час, дату і місце розгляду справи повідомлявся.

Вислухавши доводи та пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2016 постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340,00 грн. Постанова оскаржена не була, та набрала законної сили 29.03.2016 (а.с.12).

Даним рішенням, також, було встановлено, що 30.01.2016 о 19 годині 30 хвилин водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, н/з 53945АА по вул. Панікахи в м. Дніпропетровську не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем MITSUBISHI Space Star, н/з НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, при ДТП транспортним засобам завдані матеріальні збитки. В суді ОСОБА_4 свою вину в скоєнні даного адміністративного правопорушення визнав у повному обсязі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ 127158 власником MITSUBISHI Space Star, АЕ2568НІ зазначено ОСОБА_3 (а.с.13-14).

Згідно страхового полісу АЕ 4423090 транспортний засіб ВАЗ 21011 застрахований у ПрАТ "Європейський страховий союз", страхувальник ОСОБА_5, франшиза - 1000,00 грн., ліміт за шкоду майну - 50000,00 грн. (а.с.16).

У лютому 2016 позивач звернувся до третьої особи з повідомленням про ДТП, надав необхідні документи (а.с.17-18).

Відповідно до висновку від 02.06.2016 № 0306/16/16 експертного дослідження розмір матеріального збитку, що був спричинений власнику автомобіля MITSUBISHI Space Star склав 40859,69 грн. (а.с.20-31).

Вартість наданих експертних послуг за складання висновку автотоварозначого досліджень від 02.06.2016 № 0306/16/16 склала 1200,00 грн., яку позивачем було сплачено відповідно до квитанції про сплату наданих експертних послуг від 02.06.2016 (а.с.63).

Згідно товарного чеку від 02.05.2016, Замовлення № 15/11 від 15.11.2016, фактичні витрати позивача по ремонту автомобіля MITSUBISHI Space Star склали 45165,00 грн., які складаються з: 7200,00 грн. - ремонтні роботи, 7000,00 грн. - фарбувальні роботи, 30965,00 грн. - запасні частини (а.с.64-66).

14.08.2017 позивачем сплачено 4000,00 грн. на ім'я ТОВ "Прометей Алекс-груп" за надання юридичних послуг щодо стягнення шкоди завданої внаслідок ДТП, що мала місце 30.01.2016, відповідно до Договору про надання правової допомоги №10-08/2017 від 10.08.2017, ОСОБА_2 приймання-передачі виконаних робіт від 28.08.2017 та квитанції (а.с.67-72).

Дані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Посилаючись на ст. 1166 ЦК України (загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), позивач порушив перед судом питання про стягнення із відповідача майнової шкоди, завданої майну потерпілого. Свою вимогу мотивував тим, що внаслідок дій відповідача позивачу було завдано майнову шкоду, яку просив стягнути на його користь.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобовязання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобовязаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, заявлені до стягнення кошти в частині матеріального збитку підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Так, судом неодноразово розяснювалось положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі.

В той же час, суд заявлені до суду клопотання зі сторони відповідача про відкладення розгляду справи з метою укладення мирової угоди, з метою складання письмового клопотання про проведення експертизи, суд розцінює як зловживання своїм правом учасником процесу, оскільки справа в провадженні суду знаходиться з 08.09.2017, що свідчить про наявність достатнього часу аби заявити та надати до суду необхідні клопотання та урегулювати спір, чого до дати ухвалення рішення здійснено не було.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 6 Постанови Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 при ухваленні рішення, суд відповідно до ст. 212 ЦПК оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

В зв'язку із чим, з відповідача на користь позивача підлягають сплаті витрати на правову допомогу, які були документально підтверджені та доведені у судовому засіданні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 22, 23, 511, 599, 636, 1166-1168, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 6, 9, 22-31, 35, 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 3, 4 8, 10, 11, 18, 57-60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3) матеріальні збитки в розмірі 26470,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак