30.03.2017 Єдиний унікальний номер 205/1030/17
Справа №2/205/1510/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Романової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, треті особи: Ленінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 22 лютого 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с. 1-4).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного між позивачем та ОСОБА_1 кредитного договору № 490085549 від 03 вересня 2008 року останній отримав кредит в сумі 22 293,00 доларів США, задля придбання транспортного засобу марки «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, червоного кольору, тип легковий-універсал, № шасі: KMHDC51DP9U120242, свідоцтво про реєстрацію АЕС №241570.

Вказане рухоме майно передано відповідачем в заставу ПАТ «Альфа-Банк». Через неспроможність виконання зобовязань за кредитним договором відповідач перебав заставний автомобіль позивачу з метою його реалізації та спрямування коштів на погашення заборгованості по кредиту.

Однак, стало відомо, що на предмет застави 10 грудня 2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС накладено арешт та оголошена заборона його відчуження.

Позивач зазначає, що право застави у нього виникло року в момент укладення договору застави, а постанови про накладення арешту на майно заборону його відчуження винесена 10.12.2015 року ВП №49621514, тобто пізніше ніж укладено вказаний договір застави.

Враховуючи викладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд звільнити з-під арешту транспортний засіб «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, червоного кольору, свідоцтво про реєстрацію АЕС №241570.

Позивач в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_2, у судове засідання не зявився. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Вимоги позову підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с.34).

Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час і місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду подав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.с. 31).

Третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі свого представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляла. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилала.

У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у звязку із порушенням його виконання.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 03 вересня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 490085549, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 22 293,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 18,5% річних, строком користування до 03 вересня 2015 року, призначення кредиту придбання транспортного засобу - марки «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, червоного кольору, тип легковий-універсал, № шасі: KMHDC51DP9U120242, свідоцтво про реєстрацію АЕС №241570 (а.с.7-12).

В якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, ОСОБА_1 передав в заставу банку вказаний автомобіль. У звязку із чим, на даний автомобіль накладено приватне обтяження, що вбачається із витягу Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.14-15).

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст..590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 18 Закону України «Про заставу» передбачено, якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше.

Згідно ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Як зясовано в судовому засіданні на майно, що перебуває в заставі накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.12.2015 року, в інтересах стягувача ПАТ «Альфа-Банк» (а.с. 21-22).

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ДМУЮ від 04 жовтня 2016 року повернуто виконавчий документ стягувану ПАТ «Альфа-Банк», але арешт та заборону відчуження предмета застави не скасовано (а.с.23-24).

Згідно ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Згідно із ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №5 від 03.06.2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3,45 ЦПК).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, доведеними, обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідачки належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 1 600,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 197, 209, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, треті особи: Ленінський відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровська Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту, задовольнити.

Звільнити з-під арешту, накладеного 10 грудня 2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, в рамках виконавчого провадження № 49621514, на транспортний засіб: марки «Hyundai І 30», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, червоного кольору, тип легковий-універсал, № шасі: KMHDC51DP9U120242, свідоцтво про реєстрацію АЕС №241570.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в сумі 1 600,00 (одна тисяча шістсот грн.. 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула