Справа № 340/325/17
Провадження № 22-ц/779/1801/2017
Головуючий у 1 інстанції Бучинський А. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів: Пнівчук О.В., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди та супроводу батька, виготовлення проїзних документів, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховиського районного суду від 26 жовтня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2017 року позивач звернулася в суд з даним позовом та після уточнення позовних вимог згідно заяви від 02.10.2017 року просила ухвалити рішення про надання їй дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Австрії, місто Ладек, на період зимових канікул з 31.12.2017 року по 15.01.2018 року та до Німеччини, місто Мерзебург, на період літніх канікул з 04.06.2018 року по 25.08.2018 року з малолітніми дітьми - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, у її супроводі, як матері та про надання їй дозволу без згоди батька оформляти документи для тимчасового виїзду за кордон малолітніх дітей

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що у шлюбі із відповідачем народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, які після розірвання шлюбу залишилися проживати з нею. На даний час вона отримала запрошення від родички з Німеччини, яка запрошує її разом із дітьми провести у неї літні канікули. Крім цього, в період зимових канікул нею зарезервовано готельний номер в місті Ладек, Австрія, що розташований в Альпах, де вона планує оздоровити дітей. Відповідач з початку весни обіцяв, що надасть згоду на тимчасовий виїзд дітей за межі України, однак постійно міняв думку з цього приводу, а на даний час добровільно таку згоду відмовляється надати. Внаслідок таких дій відповідача, вона позбавлена можливості оздоровлювати дітей за кордоном, тому змушена звернутися до суду за захистом свого права та інтересів дітей.

Рішенням Верховиського районного суду від 26 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Надано ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Австрії з неповнолітніми дочками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди (нотаріально посвідченої заяви) та супроводу батька ОСОБА_3, у супроводі матері ОСОБА_1 на період з 31 грудня 2017 року по 15 січня 2018 року включно, з обов'язковим поверненням дітей до постійного місця проживання.

Надано ОСОБА_1 дозвіл на оформлення проїзних документів дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, для виїзду за кордон без згоди батька ОСОБА_3.

У задоволенні решти вимог відмовлено за безпідставністю.

На дане рішення в частині відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди батька у період літніх канікул, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що суд дійшов до помилкового висновку, що нею не доведено необхідність вивезення дітей за кордон без згоди батька у період літніх канікул на тривалий час і, що це буде позбавляти батька права спілкуватися та брати участь у вихованні дітей. Суд не врахував надані докази можливості забезпечити відпочинок дітей у літній період у родички. Надала суду запрошення із відповідним перекладом та копію паспорта тітки.

Помилковим є висновок суду, що вона має намір вивезти дітей майже на три місяці, оскільки нею зазначено проміжок часу з 04.06.2018 року до 25.08.2018 року в період літніх канікул на два-три тижні для відпочинку, з урахування їх стану здоров'я на той час та підготовки до нового навчального року.

Відповідач не обмежений у спілкуванні з дітьми, оскільки у наданих запрошеннях чітко вказано до якої країни вони мають можливість поїхати, куди саме, до кого, зазначено місце роботи тітки та її контактні дані.

Суд не врахував, що відповідач категорично відмовляється надати згоду на поїздки не тільки у період зимових чи літніх канікул, а й в цілому на майбутнє, що сам підтвердив у судовому засіданні. При цьому відповідач обіцяв надати згоду на тимчасовий виїзд за кордон, однак жодного разу цього не зробив. Вона неодноразово отримувала запрошення від тітки, які через відмову відповідача надати дозвіл на виїзд, втрачали силу.

Надання тимчасового дозволу дітям на виїзд за кордон не буде суперечити їх інтересам, а сприятиме реалізації їх прав, та свобод.

Суд першої інстанції не вимагав висновку органу опіки та піклування Верховинської РДА, а вона не наполягала на цьому.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, до суду повернувся конверт з відміткою, що він за даною адресою не проживає, хоча судова повістка йому надсилалась за зазначеною ним адресою особисто.

Відповідно до частини 8 ст. 128 ЦПК України, відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду є днем вручення судової повістки. Тому колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, вважає, що її розгляд можливо проводити без участі ОСОБА_3

Службою у справах дітей Косівської РДА до суду подана заява про розгляд справи без участі представника, а рішення суду першої інстанції вважають правильним.

Вислухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, які вимоги скарги підтримали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.ч.7 та 8 ст. 7 Сімейного кодекса дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними.

За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

У разі посилання на цей закон слід указувати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий) з визначенням його початку й закінчення.

Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Судом встановлено, що під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6, який розірвано рішенням Верховинського районного суду від 14 вересня 2016 року, народилося двоє дітей - дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Спір виник з приводу того, що позивач звернулася до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України у конкретні країни в період зимових та літніх канікул на визначений термін, без згоди батька та його супроводу, оскільки вважає що таке сприятиме інтересам дітей, їх розвитку та оздоровленню, однак батько категорично відмовляється надати їй дозвіл на виїзд за кордон.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди батька у період літніх канікул, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що це порушить принцип рівності прав батьків на участь у вихованні дітей, так як відповідач протягом усього літа 2018 року буде позбавлений можливості бачитися із дітьми, спілкуватися, займатися їх вихованням, а також організації спільного відпочинку в період літніх канікул.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у цій частині відмовляючи у задоволенні позову неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи, висновки суду у цій частині не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування у цій частині та задоволення вимог.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89, яка набрала чинності для України 27.09.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Як убачається з позовної заяви, ОСОБА_1 зазначила державу прямування - Німеччина, часовий проміжок перебування дітей у цій країні - з 04.06.2018 року до 25.08.2018 року, мету виїзду - для відпочинку та оздоровлення.

Окрім того, позивач має змогу та можливість організовувати для дітей виїзд за межі України для відпочинку та оздоровлення, що вбачається із довідки запрошень від родички (а.с. 12)

Апелянт у судовому засіданні пояснила, що має матеріальну можливість оздоровити дітей у літній період за власні збереження та за кошти які надає тітка з Німеччини.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 вказала, що вона має намір поїхати з дітьми під час літніх канікул на два-три тижні в проміжок часу з 04.06.2018 року до 25.08.2018 року, оскільки отримала запрошення від родички з Німеччини, яка запрошує її разом із дітьми провести у неї літні канікули. Тобто позивач зазначила країну та період на який має намір поїхати з малолітніми дітьми.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів як на підтвердження того, що мати дітей не спроможна забезпечити належний рівень їх відпочинку та оздоровлення дітей, так і на підтвердження інших обставин, які б давали суду підстави вважати, що ОСОБА_1 діє всупереч інтересів малолітніх дітей, чи бажання їх не повернути за місцем свого проживання.

Тому, висновок суду першої інстанції, що відпочинок дітей у супроводі матері в літній період в Німеччині порушить баланс прав і законних інтересів батька дітей не ґрунтується на досліджених судом доказах, оскільки відповідач не надав суду переконливих доказів, що виїзд дітей за межі України без його згоди завдасть шкоди інтересам дітей.

Колегія суддів вважає, що позивач діє виключно у інтересах дітей, тому її заявлені вимоги необхідно задоволити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у наданні дозволу на виїзд малолітніх дітей за кордон без згоди батька у період літніх канікул необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Верховиського районного суду від 26 жовтня 2017 року в частині відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Німеччини на період літніх канікул з 04.06.2018 року по 25.08.2018 року з малолітніми дітьми скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Надати дозвіл ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд за межі України до Німеччини, місто Мерзебург, на період літніх канікул з 04.06.2018 року по 25.08.2018 року з малолітніми дітьми - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, у її супроводі, як матері з обов»язковим поверненням дітей до постійного місця проживання.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або в разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26. 12. 2017 року.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді: О.В. Пнівчук

В.Д. Фединяк