АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/929/17 Номер провадження 22-ц/786/2974/17Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Хіль Л.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Триголова В.М.,

Секретар: Колодюк О.П.,

За участі сторін: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом в якому зазначала, що 26.10.2016 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася біля перехрестя вулиць Великотирнівської та Половка в місті Полтава, належний їй транспортний засіб «Honda CR-V» державний номерний знак НОМЕР_1, отримав механічні ушкодження. Вказувала, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху її транспортному засобу «Honda CR-V» було завдано шкоду в розмірі 30 000 грн.

В зв`язку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь завдану майнову шкоду в розмірі 30000 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

У травні 2017 року позивачем було подано заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_4 розмір вартості матеріального збитку, визначеного у висновку експерта в сумі 11147 грн. 27 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26 жовтня 2016 року в розмірі 11147 грн. 27 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 7000 грн., витрати пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 6475 грн., а всього: 18262 грн. 27 коп.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 10 листопада 2017 року виправлено описку в рішенні Київського районного суду м. Полтави від 11.10.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, а саме абзац другий в резолютивній частині рішення викладено в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 26 жовтня 2016 року в розмірі 11147 грн. 27 коп., суму сплаченого судового збору в розмірі 640 грн. витрати на оплату правової допомоги адвоката в розмірі 7000 грн., витрати пов`язані з проведенням експертиз в розмірі 6475 грн., а всього: 25 262 грн. 27 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4 посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задовлеленні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що місцевим судом не взято до уваги постанову Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2017 року, якою не встановлено, що ДТП сталося з вини ОСОБА_4 та те, що в його діях міститься склад адміністративного правопорушення.

Також зазначив, що в справі відсутні будь-які належні докази вини відповідача, а саме: вирок суду в кримінальній справі, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, постанова суду про закриття справи про адміністративне правопорушення у зв'язку з закінченням строків притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі зазначив, що суд послався в рішення на комплексну судово авто-технічну експертизу та транспортно-трасологічну експертизи, які фактично в даній справі не призначалися, а тому вказані експертизи не можуть буди належними доказами у даній справі.

Крім того зазначив, що в ухвалі Київського районного суду м. Полтави про призначення судової авто-технічної експертизи від 19.06.2017 року не міститься будь-якого нормативного обгрунтування проведення експертизи та підстав її призначення.

Також вказував, що вищезазначена ухвала не відповідає вимогам п.3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-медичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, а саме в ухвалі відсутні посилання на обставини справи, які мають значення для проведення експертизи, а також перелік об'єктів, що підлягають дослідженню.

Також в апеляційній скарзі вказує, що висновок експерта не відповідає вимогам п.4.14 вказаної інструкції, а саме не містить посилань на перелік об'єктів, що підлягають дослідженню, та зразків.

Крім того, в апеляційні скарзі зазначив, що суд при розгляді справи порушив норми процесуального права та не надав належної оцінки тому факту, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована.

Також вказував, що суд стягнув з відповідача судові витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн., тоді як в акті виконаних робіт розрахунок наданих послуг вказаний на суму 6400 грн.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що 26.10.2016 року близько 14 год. 30 хв. на перехресті вулиці Великотирнівська та вулиці Половка в м. Полтаві відбулася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зіткнулися автомобіль «Honda CR-V», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та автомобіль «Opel Frontera», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4

В результаті зіткнення автомобіль «Honda CR-V» отримав механічні пошкодження (а.с.7).

Місцевим судом також встановлено, що постановою Київського районного суду м.Полтави від 25.01.2017 року провадження відносно ОСОБА_5 закрито в зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП (а.с.6).

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.03.2017 року по справі призначено судово-автотоварознавчу експертизу (а.с.23-24).

Згідно Висновку експерта № 050317 від 03.04.2017 року (а.с.32-56) вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП, яка сталася 26.10.2016 року, у цінах станом на час пошкодження, з технічної точки зору без урахування ПДВ, складає 11147 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 19.06.2017 року по справі призначено судово-автотехнічну експертизу (а.с.92-93).

Відповідно до Висновку №17 комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасолонічної експертизи від 31.07.2017 року (а.с.96-107) встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини відповідача ОСОБА_4

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що оскільки згідно судової автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини відповідача, а тому відповідно до ст. 1192 ЦК України зобов'язав особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати збитки в повному обсязі.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодувати вартість майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звернути увагу на положення ст. 1192 ЦК України, згідно з яким з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно із ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ч. 1 ст. 76 ЦПК України значено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування і сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно судової автотехнічної та транспортно - трасологічної експертизи встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода відбулася з вини відповідача.

Таким чином місцевий суд дійшов вірного висновку про стягнення завданих збитків з ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не з'ясував чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 25.01.2017 року не встановлено, що саме з вини відповідача сталося ДТП та, що в його діях міститься склад адміністративного правопорушення не беруться до уваги, оскільки при розгляді даної категорії справ, встановлюється не вина у скоєнні ДТП, а порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху і спричинення пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, а також наявність причинно-наслідкового зв'язку між зазначеними порушеннями, як причиною, і спричиненнями пошкодження, як наслідками.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в постанові Октябрського районного суду м. Полтави від 26.04.2017 року вказано, що бездоказовість мотивів позивачки щодо винуватості відповідача в даній справі є її припущеннями не заслуговують на увагу, оскільки позивачка звернулась в адміністративному порядку та просила визнати протиправними дії патрульних роти № 4 батальйону УПП в м. Полтаві, які скалили відносно неї протокол про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення було складено працівниками патрульної поліції лише відносно ОСОБА_5, то всі питання суд вирішував відносно неї.

Таким чином вирішення питання про вину у скоєнні зазначеної ДТП ОСОБА_4, який у зазначеному провадженні мав статус потерпілого, відповідно до чинного законодавства не входило до повноважень суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що авто-технічна та транспортно - трасологічна експертиза є недопустимими доказами по справі, оскільки належними доказами встановлення вини відповідача можуть бути або вирок суду в кримінальній справі, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою водія було притягнуто до адміністративної відповідальності, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Дійсно, положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальній справі або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини.

Проте, вказана процесуальна норма не дає підстав за будь-яких обставин вважати невинною у ДТП особу, відносно якої не порушувалось кримінальної справи і не складався протокол про адміністративне правопорушення. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими належними і допустимими доказами, передбаченими ЦПК України (ст. 76), зокрема висновком судової автотехнічної експертизи( ч.2 ст. 76 ЦПК України), письмовими доказами тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд при розгляді справи порушив норми процесуального права та не надав належної оцінки тому факту, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, а непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові, не відповідають чинному законодавству з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви відповідача про відкладення розгляду справи не беруться до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 169 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення рішення) суд відкладає справу в разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-якого з інших осіб які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Із справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції подано заяву про відкладення розгляду справи, проте доказів поважності неявки до суду не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки доказів поважності неявки в судове засідання відповідача до суду не надано, місцевий суд вірно визнав причини неявки неповажними та розглянув справи без участі відповідача.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається. Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 11 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: Г.Л. Карпушин

В.М. Триголов

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль