Справа № 128/4185/16-ц
18 грудня 2017 року місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області в складі:
головуючого-судді Ганкіної І.А.,
за участі секретаря Жигарової Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним, -
ТзДВ СК «Альфа-Гарант» звернулось до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 травня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до страхового агента позивача з проханням терміново укласти з ним договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для забезпечення відповідальності власника транспортного засобу Skoda Super B, державний номерний знак НОМЕР_1. Оскільки в силу закону страховик не може відмовити страхувальнику в укладенні договору, було заповнено бланк поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9532796 та спеціальний знак до нього, визначено суму страхового платежу. Відповідача також було повідомлено про необхідність внесення страхового платежу та надання підтвердження його сплати, після чого йому мало бути видано оригінал поліса та спеціального знаку. Однак, відповідач, запевнивши страхового агента про оплату страхового платежу, отримав бланк поліса № АЕ/9532796 та пішов, за його словами, сплачувати необхідний платіж, але не повернувся.
03 червня 2016 року до позивача звернувся ОСОБА_3 із повідомленням про ДТП, що сталася 31 травня 2016 року за участі транспортного засобу Skoda Super B, державний номерний знак НОМЕР_1.
Після з'ясування працівниками ТзДВ СК «Альфа-Гарант» обставин несплати страхового платежу, обставин ДТП, повідомлення заявника про встановлені обставини, на поточний рахунок позивача 08 червня 2016 року надійшов страховий платіж від ОСОБА_2
10 червня 2016 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» направило відповідачу лист з проханням повернути поліс № АЕ/9532796, що не набрав чинності та отримати новий поліс зі строком дії з 09 червня 2016 року по 08 червня 2017 року, проте така пропозиція залишена відповідачем без жодного реагування.
Позивач вважає, що поліс № АЕ/9532796 в силу статті 18 Закону України «Про страхування», статті 983 ЦК України не набрав чинності, тому просить суд визнати його недійсним.
В судове засідання сторони по справі не зявились.
Представником позивача за довіреністю ОСОБА_4 28.11.2017 року на електронну адресу суду було направлено письмову заяву про розгляд справи без участі представника позивача, в якій вона також вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди представника позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Врахувавши думку представника позивача, викладену у надісланій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» відповідно до статуту, затвердженого загальними зборами Учасників ТзДВ СК «Альфа-Гарант» (протокол № 14 від 18 серпня 2009 року), створене, в тому числі з метою здійснення на території України страхової діяльності і утворення ринку страхових послуг (п.п. 3.1. п. 3. Статуту) (а.с. 7-20, 21-22).
Предметом безпосередньої діяльності ОСОБА_1 є страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням. Виконання зазначених видів діяльності здійснюється у вигляді надання послуг на підставі укладених цивільно-правових договорів (угод), надання послуг (виконання робіт), якщо це безпосередньо пов'язано з такими видами діяльності. Види діяльності в галузі страхування здійснюються в межах передбачених законодавством України. Для забезпечення господарської діяльності, ОСОБА_1 має право здійснювати будь-які операції та укладати відповідні договори(п.п. 3.3. п. 3. Статуту).
Відповідно до п.п. 3.4. п. 3 Статуту страхову діяльність та діяльність з перестрахування ОСОБА_1 може здійснювати при наявності ліцензій на проведення конкретних видів страхування.
Так, 27 травня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для забезпечення відповідальності власника транспортного засобу Skoda Superb classic 1.8, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, шляхом заповнення бланку поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9532796 та спеціального знаку до нього, що підтверджується ксерокопією вказаного полісу (а.с. 28).
Полісом № АЕ/9532796 визначено суму страхового платежу 1182 (одна тисяча сто вісімдесят дві) грн. 00 коп. Зазначено про його сплату 27 травня 2016 року о 17:00 год. Також полісом № АЕ/9532796 визначено строк його дії з 00 годин 00 хвилин 28 травня 2016 року до 27 травня 2017 року включно.
03 червня 2016 року до позивача звернувся ОСОБА_3 (винна особа) із повідомленням про ДТП, що сталася 31 травня 2016 року за участі транспортного засобу Skoda Superb, державний номерний знак НОМЕР_1, що підтверджується копією вказаного повідомлення (а.с. 26-27), до якого, крім іншого було долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 143504 від 31.05.2016 року (а.с. 29) та копію схеми ДТП (а.с. 30).
10 червня 2016 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» направило відповідачу ОСОБА_2 лист за № 06/2357 з проханням повернути поліс № АЕ/9532796, що не набрав чинності та отримати новий поліс зі строком дії з 09 червня 2016 року по 08 червня 2017 року, що підтверджується копією зазначеного листа (а.с. 35).
Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, що регулюються главою 67 «Страхування» ЦК України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Частиною 3 статті 626ЦК України визначено, що договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.
Аналогічне визначення поняття договору страхування закріплено в статті 979 ЦК України.
Частиною 1 статті 981 ЦК України визначено, що договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).
Судом є встановленим, що між сторонами по справі було укладено договір страхування шляхом видачі страховиком (позивачем по справі) страхувальникові (відповідачу по справі) страхового поліса.
Даний договір є двостороннім, оскільки позивач як страховик зобовязався у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а відповідач як страхувальник зобов'язався сплатити страховий платіж та виконувати інші умови договору.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до статті 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 989 ЦК України страхувальник зобовязаний своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором, що також визначено у статті 21 Закону України «Про страхування».
Статтею 10 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) це плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування.
Нормами статті 610 ЦК України визначено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
Судом встановлено, що страховий платіж за оспорюваним полісом поступив на рахунок ТзДВ СК «Альфа-Гарант» лише 08 червня 2016 року.
У статті 18 Закону України «Про страхування» законодавець розмежовує поняття «укладення» договору і «набрання ним чинності». Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування, це ж саме зазначено і в ст. 983 ЦК України. Тобто, момент укладення договору може не збігатися з моментом набранням ним чинності.
У випадку, що розглядається, моментом укладення договору є момент набрання ним чинності. Юридичне значення має той факт, що коли договір страхування укладено, але перший платіж не внесено (тобто договір не набрав чинності), страховик не зобов'язаний здійснювати страхову виплату, навіть якщо випадок відбувся.
Встановлено, що страховий випадок настав 31 травня 2016 року, тобто до набрання оспорюваним договором чинності, а чинним даний договір вважається, згідно із ст. 983 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про страхування», саме з 08 червня 2016 року часу внесення відповідачем страхового платежу на рахунок позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Однією з істотних умов договору страхування є розмір страхового платежу і строки його сплати.
Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Поліс № АЕ/9532796, який було укладено між ТзДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 27 травня 2016 року, в силу ст. 18 Закону України «Про страхування» та ст. 983 ЦК України на момент настання страхового випадку 31 травня 2016 року, не набрав чинності у звязку з несплатою страхового платежу.
Оскільки правочин є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, то не внесення в день укладення оспорюваного правочину відповідачем на рахунок позивача страхового платежу не породжує у позивача обовязку виконання ним своїх зобовязань за даним договором.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо: 1) його укладено після настання страхового випадку; 2) об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації.
Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку, зобовязання страховика ТзДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом АЕ/9532796 від 27 травня 2016 року мали б виникнути лише після сплати страхувальником ОСОБА_2 страхового платежу, а оскільки його було внесено лише 08 червня 2016 року, після настання страхового випадку, який стався 31 травня 2016 року, вказаний договір слід визнати недійсним в силу п. 1 ч. 1 ст. 998 ЦК України.
Також даний договір слід визнати недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України, оскільки зволікаючи з внесенням на рахунок позивача страхового платежу, відповідач таким чином не бажав реального настання обумовлених правових наслідків, на які мав би бути спрямований оспорюваний правочин.
Частиною 2 статті 998 ЦК України визначено, що наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в звязку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення кошти в рахунок відшкодування сплаченого позивачем судового збору.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 223, 245, 247, 259, 263-265, 268, 280-284, 289, 354, п. 15.5 розділу XIII Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
Визнати поліс № АЕ/9532796обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладений між ОСОБА_1 з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 27 травня 2016 року недійсним.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.А. Ганкіна