Єдиний унікальний номер 243/656/17 Номер провадження 22-ц/775/563/2017
Єдиний унікальний номер 243/656/17
Номер провадження 22-ц/775/563/2017
Головуючий у 1 інстанції Мінаєв І.М. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті апеляційну скаргу приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_1 на рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання відмови у видачі дублікату правовстановлюючого документу незаконною та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року позов задоволений.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення і відмовити в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та обґрунтовуючи скаргу тим, що посилання суду на «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» та принципи дії закону в часі є безпідставними, оскільки суд не зважив на те, що цей закон і Закон «Про нотаріат» мають різні предмети регулювання, прийняті з різних питань.

Суд неповно встановив обставини справи, зокрема, щодо втрати або зіпсування правовстановлюючого документа, про видачу якого просить Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; не врахував, що позивач не підтвердив належними доказами факт передачі йому ОСОБА_2 спірного документа, а також не дав оцінки листу, що був відправлений банком іпотекодателю.

Крім того, суд не установив, у чому саме полягає неправомірність дій нотаріуса. Вважає, що судове рішення ґрунтується на припущеннях; застосування рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_3 проти України» є неправильним, оскільки відмова у видачі дубліката правовстановлюючого документа не може бути втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

Також поза увагою суду залишилась та обставина, що оспорена відмова не позбавляє позивача права на повторне звернення до нотаріуса із відповідною заявою з наведенням доказів щодо існування перешкод витребувати документ від іпотекодавця. При цьому суд не врахував, що спірне майно знаходиться на території м. Словянська, який включений до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція; відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом дії цього закону зупиняється дія статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку» щодо реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки та продаж такого майна.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк), будучи належним чином повідомленим, що підтверджується SMS-повідомленням про вручення судової повістки (ас. 78), не направив свого представника в судове засідання. Відповідно до вимог частини другої ст. 305 ЦПК України неявка особи, яка бере участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно зі статтею 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши додані до апеляційної скарги докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами; колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

У справі, яка переглядається, суд установив, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 травня 2009 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на належний ОСОБА_2 житловий будинок, загальною площею 63,6 кв. м, який знаходиться по вулиці Сєченова, буд. № 6, у м. Словянську Донецької області, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (ас. 5-6).

Відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Тобто, ПриватБанку надано право укладати від імені позивача договір купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, отримувати витяг з Державного реєстру прав власності, а також надані усі повноваження, необхідні для здійснення продажу.

З метою продажу вказаного майна 16 листопада 2016 року ПриватБанк звернувся до приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_1 із заявою про видачу дубліката договору дарування, посвідченого 29 жовтня 2007 року цим же нотаріусом за реєстровим № 7835 (ас. 57).

Приватний нотаріус ОСОБА_1 постановою від 25 листопада 2016 року відмовила у вчиненні нотаріальної дії, посилаючись на положення ст. ст. 8, 53 Закону України «Про нотаріат», зазначивши, що ПриватБанк не є стороною договору дарування від 29 жовтня 2007 року і є підстави вважати, що правовстановлюючий документ зберігається у власника житлового будинку ОСОБА_2 (ас. 28).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відмова приватного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії видачі дублікату правовстановлюючого документа порушує права позивача.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Судом установлено, що наявне рішення суду, що набрало законної сили, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки на користь банка. Отже, ПриватБанку надано усі права, необхідні для продажу спірного нерухомого майна, а саме укладення від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, отримання витягу з державного реєстру прав власності, отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування; також надано банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні ч. 5 ст. 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.

Довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії (ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат»).

У ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а, отже, і право на отримання правовстановлюючих документів.

Аналіз змісту норм ст. ст. 8, 53 Закону України «Про нотаріат» вказує про те, що дублікат нотаріально посвідченого документу видається лише особам, які були стороною правочину, а ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у іпотекодержателя наявне право продажу предмету іпотеки з отриманням всіх необхідних документів для цього.

При вирішенні питання застосування цих норм слід виходити з пункту 2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку», в якому вказано про те, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV набрав чинності 1 січня 2004 року, а Закон України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-ХІІ набрав чинності 1 січня 1994 року.

За таких обставин суд першої інстанції урахувавши, що Закон України «Про іпотеку» у даних правовідносинах є спеціальним, який прийнято пізніше, дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк має право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів у нотаріуса у відповідності із ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Доводи скарги, що посилання суду на «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» та принципи дії закону в часі є безпідставним, оскільки зазначений закон і Закон «Про нотаріат» мають різні предмети регулювання та прийняті з різних питань, є хибними.

Колегія суддів також відхиляє доводи скарги щодо неповного встановлення обставин справи, зокрема, щодо втрати або зіпсування правовстановлюючого документа, про видачу якого просить Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; недоведеності позивачем факту передачі йому ОСОБА_2 спірного документа, а також не надання судом оцінки листу банка на адресу іпотекодателю.

Так, із заяви ПриватБанку приватному нотаріусу, яка була додана до апеляційної скарги і досліджена апеляційним судом, вбачається, що договір дарування зберігався в архіві позивача у м. Донецьку, тобто на території, яка тимчасово не контролюється владою України.

Ці обставини особою, яка подала апеляційну скаргу, не спростовані.

Пропозиція банка на імя ОСОБА_2 надати правовстановлюючий документ або звернутися до нотаріуса із заявою про видачу його дубліката не може бути підставою для відмови у позові; оскільки підтверджує факт вжиття позивачем різних заходів для отримання необхідного для укладення договору купівлі-продажу документа.

Колегія суддів не погоджується з доводами скарги щодо права позивача на повторне звернення до нотаріуса із відповідною заявою, оскільки статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для ухвалення рішення суду про визнання незаконною відмови нотаріуса видати дублікат правовстановлюючого документа на нерухоме майно та зобовязання вчинити певні дії, оскільки предмет іпотеки знаходиться у м. Словянську, що відноситься до території проведення антитерористичної операції, не свідчать про неправильність оскарженого рішення, оскільки положення ст. 9 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" застосовується під час виконання рішення суду та не унеможливлюють ухвалення судом рішення про задоволення даного позову.

Помилкове застосування рішення Європейського суду з прав людини від 15 жовтня 2009 року у справі «ОСОБА_3 проти України» на правильність висновків суду про задоволення позовних вимог не впливає.

Відтак доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу приватного нотаріуса Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді І.В.Кішкіна

ОСОБА_5