Провадження № 2/161/3920/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю : представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з порушенням прав споживача

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв'язку з порушенням прав споживача.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона 08.01.2017 року їдучи автобусом відповідача із Луцька до Кракова, здала в багажне відділення свій багаж, що складався із двох великих валіз. По приїзду до Кракова зясувалось, що її багаж загублено із багажного відділення автобуса. Після зясування водіями, що багаж позивача був загублений під час виконання ними рейсу, один із водіїв зателефонував батькам позивача з метою повідомити про випадок втрати багажу. Батьки позивача через соціальні мережі знайшли очевидця, який 09.01.2017 року зранку натрапив на пошкоджені та розкидані валізи та речі поблизу митного переходу Ягодин. По факту знайдених та пошкоджених речей, працівниками Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області було відібрано у нього пояснення. Знайдені валізи та речі були пошкодженні та непридатні для їх подальшого використання за призначенням. Позивач прибула до Кракова на навчання після канікул, тому її багаж складався із всіх необхідних речей для проживання та навчання на тривалий термін .

Зазначає, що зверталася до відповідача із вимогою виконати взяті на себе зобов'язання щодо видачі позивачу багажу, що складається із двох валіз (талони-номерки 10620, 10621) або відшкодувати розмір фактичної шкоди, що завдана втратою, псуванням та пошкодженням вищевказаного багажу у розмірі 37430 грн. шляхом перерахування вказаної грошової суми на картковий рахунок в КБ «ПриватБанку» протягом семи днів з дня отримання відповідної заяви. Всі звернення до відповідача лишились без належного реагування, натомість перевізник переклав всю відповідальність на водіїв.

Покликаючись на те, що відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання по доставці багажу у пункт призначення і видачі його позивачу, просить стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 37430 (тридцять сім тисяч чотириста тридцять) гривень та моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Проти заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст.ст. 1, 15 ЦПК України, суд захищає порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Статтею 4 ЦПК України, визначені способи захисту, які застосовуються судом, зокрема здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином, саме внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обовязків було пошкоджено та втрачено майно позивача, суд вважає вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди такими, що відповідають Закону.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.58 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України).

На підтвердження своїх позовних вимог щодо заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачем надано суду:

-- копію квитка та багажної квитанції №107819 на рейс ОСОБА_4 до Кракова на 08.01.2017 року, час відправлення 18 год. 25 хв., , копії номерків на багаж №10620, 10621, якими підтверджує факт укладення договору перевезення пасажира та багажу.

-- копія пояснення від 09.01.2017 року відібраного працівниками Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області у очевидця, яким стверджується, що багаж позивача був загублений по дорозі в с. Римачі Любомського району та пошкоджений;

-- копія закордонного паспорту позивача, яким підтверджується перетин митного поста Ягодин позивачем 09.01. 2017 року;

-- перелік та вартість втраченого та пошкодженого багажу.

-- копія талону гарантійного обслуговування годинника, копія товарного чеку від 22.12.2016 року, копія товарного чеку від 13.01.2017 року, копія товарного чеку від 14.01.2017 року, копія товарного чеку від 14.01.2017 року, копія товарного чеку від 14.01.2017 року, копія чеку від 14.01.2017 року, копія чеку №1669 від 14.02.2017 року, копія чеку №26700 від 14.02.2017 року, копія чеку №739 від 14.01. 2017 року, копія товарного чеку від 14.01.2017 року, копія товарного чеку від 14.01.2017 року, копія чеку №76018 від 15.01.2017 року, копія товарного чеку від 10.02.2017 року, копія товарного чеку від 07.03.2017 року, копія чеку №103663 від 10.05.2017 року, копія гарантійної карти від 18.07.2017 року, копія чеку від 26.07.2017 року, якими стверджується розмір матеріальної шкоди;

-- копія звернення від 09.03.2017 року, копія відповіді від 13.03.17 №814/О-40, копія звернення від 28.02.2017 року, копія відповіді від 31.03.2017 року №688/20-17т, згідно яких встановлено, що позивач зверталась до управління у справах захисту прав споживачів у Волинській області, до управління Укртрансбезпеки у Волинській області щодо факту втрати її багажу водіями перевізника;

-- копія пояснення відповідача від 22.03.2017 року наданого управлінню Укртрансбезпеки у Волинській області, яким обґрунтовується позивачем факт визнання відповідачем втрати багажу позивача її водіями, та перекладання вини перевізника на водіїв.

В судовому засіданні допитані в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили перелік та вартість втраченого та пошкодженого багажу на загальну суму 37430 гривень. Зокрема, ОСОБА_5 вказала, що особисто разом з дочкою ОСОБА_2 здійснювала купівлю перелічених у переліку речей, як до втрати та пошкодження, так і після з метою відновлення частини втрачених речей позивача.

Свідок ОСОБА_7 зазначила, що нею було надано позивачу валізу, яка була втрачена при перевезенні. Пізніше подібну валізу їй було відкуплено та повернуто позивачем. Вказала також, що була присутня при збиранні великої кількості багажу позивачем та її батьками.

Оцінюючи подані позивачем докази в їх сукупності, судом встановлено, що порушено право власності позивача, оскільки втрачено та пошкоджено її багаж під час виконання рейсу відповідачаОСОБА_4 08.01.2017-09.01.2017 року, час відправлення 18 год. 25 хв. Багаж втрачено водіями відповідача. Розмір матеріальної шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем становить 37430 гривень.

Згідно ст.910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобовязується доставити другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобовязується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідного квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Судом встановлено, що 08.12.2016 року позивачем було укладено договір перевезення пасажира, оскільки було придбано квиток та багажну квитанцію №107819 на рейс ОСОБА_4 до Кракова на 08.01.2017 року, час відправлення 18 год. 25 хв., що підтверджується квитком та багажною квитанцією.Також, 08.01.2017 року водієм при здаванні позивачем багажу, що складався із двох валіз, було надано два талони-номерки 10620, 10621. Згідно вказаного договору, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 зобовязується доставити другу сторону ОСОБА_2 до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобовязується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його перевезення.

Таким чином, пасажиром було виконано умови договору перевезення і оплачено перевізнику встановлену плату за проїзд та перевезення багажу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема,відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов'язань, що витікають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлене ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

В ст. 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Відповідно до п.40 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997 року за договором перевезення пасажира автобусом перевізник зобов'язується безпечно перевезти пасажира до пункту призначення, а в разі здавання ним багажу - доставити до пункту призначення багаж та видати його пасажиру або уповноваженій ним особі. Пасажир зобов'язується внести установлену плату за проїзд, а в разі здавання багажу до багажного відділення - плату за його перевезення.

Судом встановлено, що багаж позивача був загублений із багажного відділення автобуса при здійсненні рейсу ОСОБА_4 08.01.2017-09.01.2017 року. Зранку 09.01.2017 року по дорозі в с.Римачі Любомльського району пошкоджені та розкидані валізи та речі позивача знайшов ОСОБА_8 (місце проживання: м. Луцьк, Київський майдан, 15/4). По факту знайдених та пошкоджених речей, працівниками Любомльського відділу поліції ГУНП у Волинській області було відібрано у нього пояснення. Багаж було загублено із вини водіїв, оскільки останні неналежно виконали свій обовязок по забезпеченню перевезення вантажу в багажних відділеннях автобуса, що стало наслідком невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 обовязку по вжиттю заходів до забезпечення, безпечної, зручної поїздки пасажирів і зберігання та/або доставки багажу.

В п.80 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №176 від 18.02.1997 року вказано, що багаж (його частина), не доставлений особі протягом 14 діб після надходження заяви про його видачу, вважається втраченим, пасажирові, що оголосив цінність багажу, повертається компенсація у зазначеному розмірі та плата, що справлялася за його перевезення. У разі коли цінність не оголошувалася, пасажирові повертається плата, що справлялася за перевезення багажу, а розмір компенсації визначається у судовому порядку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до відповідача із вимогою виконати взяті на себе зобов'язання щодо видачі позивачу багажу, що складається із двох валіз (талони-номерки 10620, 10621) або відшкодувати розмір фактичної шкоди, що завдана втратою, псуванням та пошкодженням вищевказаного багажу у розмірі 37430 грн. шляхом перерахування вказаної грошової суми на картковий рахунок в КБ «ПриватБанку» протягом семи днів з дня отримання відповідної заяви. Відповідач не видав позивачу багаж як в день прибуття автобуса до Кракова 09.01.2017 року так і після подальших його звернень. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 всю відповідальність за втрату багажу переклала на водіїв, що вбачається із її письмових пояснень від 22.03.2017 року, що були надані начальнику управління Укртрансбезпеки у Волинській.

Суд вважає, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 несе відповідальність щодо забезпечення схоронності багажу в період здійснення перевезення. Також перевізник зобов'язаний доставити багаж у пункт призначення і видати його пасажирові. Законодавством покладено на перевізника обов'язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000 гривень, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У позовних вимогах позивачем в обґрунтування розміру моральної шкоди було наголошено про те, що у зв'язку із втратою багажу, їй завдано немайнових втрат, оскільки приїхавши в іншу країну на навчання (екзаменаційна сесія), позивач лишилась без всіх своїх речей, в тому числі предметів першої необхідності, ліків, продуктів харчування, білизни, теплих речей, двох книг, що були отримані в бібліотеці, окулярів, лінз, зарядного пристрою до ноутбука та телефону, та багатьох інших речей, що створювали б їй належні умови для проживання та підготовки до складання екзаменів. Ситуація, що склалась спричинила позивачу безліч незручностей, зокрема, оскільки замість підготовки до сесії (складання екзаменів) вона була змушена вирішувати свої побутові проблеми, та певний період часу витратити на пошук та придбання предметів першої необхідності. В судовому засіданні в обґрунтування моральної шкоди, представник позивача заявила також і про душевні страждання внаслідок знищення речей позивача.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Приписами ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз'яснено в п.п.3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Суд приймає до уваги, що неналежним наданням послуги щодо забезпечення схоронності багажу в період здійснення перевезення позивача та її багажу, позивачу було заподіяно моральну шкоду, пов'язану із знищенням та пошкодженням її майна, заподіяння неприємних відчуттів, моральних страждань.

Визначаючи розмір належного позивачу відшкодування завданої моральної шкоди, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер, глибину та тривалість моральних страждань з приводу порушення її права, наслідок чого позивач була вимушена звернутись до суду за захистом порушеного права, вважає, що заявлений ОСОБА_2 позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 5000 гривень, що на думку суду, є достатнім відшкодуванням понесених позивачем немайнових втрат з ФОП ОСОБА_3, оскільки працівниками саме цього підприємця було втрачено багаж позивача.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог: майнового характеру - 1600 грн., немайнового характеру 640 грн., всього на суму 2240 грн..

На підставі ст.ст. 23, 526, 611, 910, 919, 920, 924 ЦК України, ст.ст.10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п.40, 77, 80, 145, 147 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року, № 176, керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 79, 84, 88 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 37 430 грн. (тридцять сім тисяч чотириста тридцять грн.) заподіяної матеріальної шкоди, 5 000 грн. (пять тисяч грн.) моральної шкоди, всього на суму 42430 грн. (сорок дві тисячі чотириста тридцять грн..).

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в дохід держави 2240 грн. (дві тисячі двісті сорок грн..) судового збору.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк