Провадження №22-ц/772/2810/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач :Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2017 рокуСправа № 212/8229/2012м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

з участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2012 року(головуючий суддя Борисюк І.Е.), ухвалене о 15:00 год. у приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, дата складання повного тексту рішення 12 листопада 2012 року, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановила:

У червні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що 05 липня 2007 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» (правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» - ділі ПАТ «Дельта Банк»)та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002-01994-050707, відповідно до якого позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті -гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку № 1 до договору, а відповідач зобов'язується щомісячно у строки визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості, яка виникла за попередній місяць та сплачувати всю суму нарахованих процентів та пеню.

Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором не виконує, внаслідок чого станом на 10.04.2012 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 11 604, 74 грн, яка складається з тіла кредиту - 4130,74 грн., заборгованість за відсотками - 2200,77 грн., заборгованість за комісіями - 5273,60 грн та пеню - 450,00 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь, а також понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ«Дельта Банк» заборгованість за договором № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.07.2007 року в загальній сумі 11 604 (одинадцять тисяч шістсот чотири) гривень 74 копійки, а також судовий збір в сумі 214, 60 гривень.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 вересня 2017 року відмовлено ОСОБА_2 в перегляді заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2012 року.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представника скаржника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені у ній доводи.

Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» на неодноразові виклики суду до судового засідання не з'явився, тому відповідно до вимог ст. ст. 369,372 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

15 грудня 2017 року набирала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України (діюча редакція) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно вимог статті 213 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України (діюча редакція)судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Колегія суддів переконана, що таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що05 липня 2007 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» ( згідно статуту ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки.

Згідно п. 1.2. договору № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.07.2007 року, Банк, відповідно до наданого держателем пакету документів, а також згідно з вимогами Банку та чинного законодавства України, відкриває держателю картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті -гривні, випускає та надає держателю платіжну картку а також ПІН-код до картки.

Згідно п. 1.3. договору № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.07.2007 року, Банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000,00 гривень та на день укладання цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 1 500,00 гривень. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. Перегляд та/або зміна ліміту кредитної лінії здійснюється у відповідності до внутрішніх процедур банку та умов цього договору. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода до договору про зміну ліміту кредитної лінії сторонами не складається. Інформація щодо зміни розміру кредитного ліміту та строків уведення в дію зазначаються у щомісячній виписці.

В договорі № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.07.2007 року міститься відмітка про отримання картки та ПІН-конверту до неї відповідачем 05.07.2007 року, що посвідчено підписом останнього.

Згідно п. 2.5. договору № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.07.2007 року, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, в розмірі, визначеному «Тарифами», а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або овердрафтом.

Відповідач була ознайомлена з умовами надання кредитної картки та з тарифами банку 05.07.2007 року, де також зазначила, що зобов'язується проплачувати щомісячно мінімальний платіж з 1 по 10 число кожного місяця. (а.с. 7-8)

Станом на 10.04.2012 року відповідач має заборгованість перед позивачем за договором № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.07.2007 року в розмірі 12 054,74 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 4 130, 37 гривень, заборгованість за прострочене тіло кредиту - 0, 00 гривень, заборгованість за відсотками - 2 200, 77 гривень, заборгованість за комісіями - 5 273, 60 гривень, а також пеня - 450, 00 гривень(а.с. 13).

Судом першої інстанції перевірено розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем і встановленого його відповідність умовам договору № 002-01994-050707 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки від 05.07.2007 року.

Заборгованість відповідача перед позивачем не погашена. Протягом тривалого часу ніяких розрахунків відповідач не веде, відповідно, ухиляється від виконання зобов'язань, взятих на себе згідно кредитного договору.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, оскільки, відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Добровільно провести розрахунок по заборгованості за кредитним договором № 002-01994-050707 від 05.07.2007 року відповідач не бажає, а тому суд дійшов висновку про те, що сума боргу підлягає стягненню в примусовому порядку.

Разом з тим, оскільки розрахунок заборгованості відповідача перед позивачем, наданий останнім, свідчить про наявність заборгованості в сумі 12 054, 74 гривень, в той же час позивач просить стягнути з відповідача на його користь 11 604, 74 гривень, тому суд дійшов висновку про задоволення позову лише у межах заявлених вимог.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Кредитні відносини регулюються положеннями параграфа 2 глави 71 ЦК України

Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно вимог ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України ( в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. ст. 58, 60, 61 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом першої інстанції) доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Встановлено, що 05 липня 2007 року між ТОВ «Комерційний Банк «Дельта» (правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» - далі ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 002-01994-050707, відповідно до якого позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті - гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також ПІН-код до картки, здійснює обслуговування держателя на умовах, викладених в тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в додатку № 1 до договору, а відповідач зобов'язується щомісячно у строки визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості, яка виникла за попередній місяць та сплачувати всю суму нарахованих процентів та пеню.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2017 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 про витребування доказів.

Витребувано у публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133,м. Київ, вул. Щорса, 36-б) та товариства з обмеженою відповідальністю компанія з управління активами «ПРІМОКОЛЕКТ-КАПІТАЛ» (79015, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького,1, корпус 28):

1.Належним чином завірені виписки по рахункам банківського бухгалтерського обліку за період, починаючи з дати отримання кредиту ОСОБА_2 і до моменту дати звернення ПАТ «Дельта Банк» 01 червня 2012 року до суду з даним позовом, згідно яких відображається операційна діяльність ПАТ «Дельта Банк» з обліку кредитної заборгованості за кредитним договором №002-01994-050707 від 05 липня 2017 року;

2.Первинні бухгалтерські документи, що підтверджують факти здійснення операцій за даним кредитним договором (меморіальні ордери, платіжні доручення, тощо);

3.Оригінали документів, що долучені до матеріалів позовної заяви;

4.Оригінали кредитної справи за кредитним договором №002-01994-050707 від 05 липня 2017 року для огляду в судовому засіданні.

Копію зазначеної ухвали позивачем ПАТ «Дельта Банк» отримано для виконання 07.12.2017 року, а ТОВ компанія з управління активами «ПРІМОКОЛЕКТ-КАПІТАЛ» - 23.11.2017 року, що підтверджується матеріалами справи.

08.12.2017 року було повторно направлено дану копію ухвали суду для виконання.

На виконання зазначеної ухвали суду ТОВ компанія з управління активами «ПРІМОКОЛЕКТ-КАПІТАЛ», яка, як вбачається з матеріалі справи, звернулася до суду 04 серпня 2017 року із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні (а.с.42,43), надіслала суду відповідь від 19.12.2017 р. (вих. О148/17-зпзе), згідно якої повідомляє про те, що витребувані судом документи знаходяться в первісного кредитора.

Однак, позивач ПАТ «Дельта Банк» витребувані у нього ухвалою суду від 16 листопада 2017 року докази суду так і не надав та не повідомив суд про причини їх ненадання, чим фактично проігнорував дану вимогу суду.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України (діюча редакція), суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України (діюча редакція) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно вимог п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відповідач ОСОБА_2 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що вона не була належно повідомлена судом про місце та час розгляду справи, а тому не з'явилася до суду з поважних причин та досить тривалий час не знала про ухвалене судове рішення, яке оскаржує.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, суд розглянув справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 та ухвалив 12.11.2012 року заочне рішення у справі. У зв'язку з цим відповідач була позбавлена можливості наводити свої доводи та заперечення та приймати участь у дослідженні доказів, що безумовно призвело до недотримання судом принципу змагальності та рівності сторін.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з розрахунку заборгованості за кредитним договором, з нього можна визначити лише заборгованість на дату звернення до суду. Проте, неможливо визначити кількість днів прострочення платежу, прослідкувати динаміку зростання заборгованості та її погашення та у зв'язку з цим перевірити правильність нарахування позивачем відсотків та пені.

Судом також не було досліджено, яким чином, згідно розрахунку ціни позову, відповідачу було видано 3300,00 грн. в грудні 2007 року при кредитному ліміті 1500 грн., який зазначений в договорі №002-01994-050707, в анкеті позичальника на отримання кредиту, та власне в самому розрахунку.

Також, у стрічці 18 наданого позивачем Розрахунку в грудні 2008 р. в графах «Сплачено» зазначено кошти в погашення відсотків 158,51 грн. та комісії - 386,34 грн. Проте, в графі «Платежі «Сплачено» не зазначено в якій сумі та якого числа було вчинено погашення заборгованості, а отже неможливо встановити кількість днів прострочення та перевірити правильність нарахування пені.

В стрічці 26 розрахунку в серпні 2009р. в графах «Сплачено» зазначено кошти в погашення відсотків - 268,96 грн. та комісії - 642,01 грн., проте в графі «Платежі «Сплачено» не зазначено про сплату коштів.

Крім того, із стрічки 27 розрахунку ціни позову в вересні 2009р. вбачається безпідставне, без зняття відповідачем коштів, збільшення тіла кредиту на 910,97грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов до висновку про існування заборгованості та її розміру, правильності нарахування штрафних санкцій на підставі лише Розрахунку банку, що не є первинними документами, не відображає оплату по кредиту. При цьому, колегія суддів не має можливості перевірити достовірність зазначених у наданому позивачем Розрахунку сум, оскільки ухвала суду про витребування доказів залишилась позивачем без виконання.

У зв'язку з цим колегія суддів переконана, що позивач не довів належними на допустимими доказами обставини, на які він посилається в заявлених вимогах, а тому рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Такий висновок місцевого суду не ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи, є однобічним.

Предметом доказування у даній справі є не тільки факт укладення між сторонами відповідних правочинів, а й факт їх неналежного виконання відповідачем в частині своєчасного повернення отриманих грошових коштів та виникнення у зв'язку з цим заборгованості, яка становить ціну позову.

Як вбачається з наданого позивачем до позову Розрахунку, з нього неможливо встановити за які саме періоди вимагається сплата кредиту, відсотків та пені, не зазначено, з якої дати виникло прострочення по поверненню кредиту та по сплаті відсотків, а тому перевірити правильність розрахунків є неможливим, що призвело до неправильного вирішення даної справи. Крім того, у позові не зазначено за який період нараховані позивачем проценти та пеня, а тому неможливо встановити, чи були порушені (або дотримані) позивачем строки спеціальної позовної давності при обрахуванні штрафних санкцій, що передбачені ст. 258 ЦК України.

Колегією суддів встановлено, що дія виданої банком відповідачу ОСОБА_2 картки НОМЕР_2, яка зазначена в договорі №002-01994-050707 закінчилась 31.05.2009року.

Таким чином, оскільки термін дії картки скінчився в 2009 році, тому вона заблокувалась і відповідач не могла вже її використовувати. Позивачем дані доводи скарги не спростовані.

Відповідно до анкети позичальника та договору сторони пов'язали строк кредитування строком дії картки. За таких обставин кредитний договір припинив дію 31.05.2009 року. А тому, з настанням цієї дати у банку не було підстав нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитом.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що саме кредитодавець повинен довести факт надання грошових коштів позичальнику, не дав належної оцінки ухиленню позивача від надання доказів на підтвердження своїх вимог, що призвело до невірного вирішення спору.

Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 4.1.5, 4.1.6 Правил надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, строк дії картки вказаний на лицевій стороні Картки у форматі місяць/рік. Дія Картки автоматично припиняється після закінчення останнього дня місяця відповідного року, зазначеного на лицьовій стороні Картки. Після закінчення строку дії картки Банк надає /перевипускає Картку на новий строк згідно заяви клієнта визначеної форми, поданої Банку або без заяви у випадку використання Банком дистанційної схеми надання Картки (п.4.1.6. Правил).

Враховуючи те, що ПАТ «Дельта Банк» не надано доказів отримання відповідачем гулій Л.А. після закінчення терміну дії картки нової кредитної картки, без чого неможливо скористатися кредитними коштами, тобто не надано доказів надання банком та отримання позичальником грошових коштів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через його недоведеність.

За таких обставин подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення скасуванню як таке що ухвалене без повного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Згідно вимог частин 1,2,п. 3 ч. 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов'язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов'язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

Враховуючи викладене, колегія суддів переконана, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, допустив порушення норм як матеріального так і процесуального права, не вжив заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, а тому прийшов до неправильного висновку про задоволення позову, у зв'язку з чим дане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2012 року повністю і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оргигіналом: