Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 333/2129/17 Головуючий у 1 інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження № 22-ц /778/3231/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Кочеткової І.В., Гончар М.С.

при секретарі: Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми.

В позові зазначало, що 28.07.2010р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_5 було укладено договір б/н про надання кредиту. Відповідно до цього договору ОСОБА_5 отримав кредит в сумі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 04.10.2015р. позичальник ОСОБА_5 помер. Відповідачі на час смерті ОСОБА_5 проживали разом з ним за адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова, б. 12, кв. 68, тому є його спадкоємцями. У зв»язку з зазначеним банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість спадкодавця за кредитним договором від 28.07.2010р. в розмірі 5155,09 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 року позовну заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить

до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28.07.2010р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6-

надієм Вікторовичем було укладено договір б/н про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 21.08.2016р. у нього утворилась заборгованість за кредитом в сумі 5155,09 грн.

04.10.2015р. позичальник ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті ОСОБА_5 заведена спадкова справа (номер у спадковому реєстрі 58509346), з якої вбачається, що із заявою про включення кредиторських вимог в спадкову масу звернувся ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині.

З наданої копії спадкової справи вбачається, що відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 не звертались із заявою про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З наданих копій паспортів судом першої інстанції встановлено, що померлий ОСОБА_5 та відповідачі зареєстровані за однією адресою: м. Запоріжжя, вул. Парамонова б. 12, кв. 68. Тому за положеннями ст. 1268 ЦК України відповідачі вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки не подавали заяв про відмову від неї.

Проте, задля покладення на них обов»язку погасити борги спадкодавця слід встановити склад та вартість спадкового майна, у межах успадкованої частини якого має відповідати кожен із спадкоємців.

Відповідачі пояснювали, що ніякого майна, яке вони могли б успадкування після ОСОБА_5, у нього не малось.

Оскільки закон повязує обовязок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора в межах вартості майна, одержаного у спадщину, а спадкового майна в ході розгляду справи не було виявлено, то суд першої інстанції дійшов висновку, що не мається підстав покладати обов»язок на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 погасити заборгованість померлого позичальника за кредитом в сумі 5155,09 грн.

В апеляційній скарзі банк наголошує на тому, що судом не було встановлено, яке

майно входить до складу спадщини, в той час як таким майном може бути квартира, у якій

зареєстровані відповідачі разом з померлим ОСОБА_5

Між тим, за вимогами процесуального закону суд позбавлений права збирати докази

замість сторін у справі, а за положеннями ст. 10 ЦПК України має лише сприяти їх витребуванню.

Але з матеріалів справи не вбачається, що банком заявлялось будь-яке відповідне клопотання щодо з»ясування наявності у спадкодавця будь-якого майна.

Натомість, банк зайняв позицію щодо розгляду справи у відсутності його представника ( а.с. 86).

Посилаючись на неповноту встановлення судом обставин у справі, зокрема, щодо наявності у спадкодавця майна, яке мають успадкувати відповідачі, банк не заявив клопотання ані разом з апеляційною скаргою, ані в першому засідання в апеляційній інстанції 19.10.2017р.

Таке клопотання було надано лише 12.12.2017р. та не було задоволено у відповідності до положень ст. 303 ЦПК України як таке, що не заявлялось у першій інстанції за відсутності перешкод у цьому. Отже, колегія вважала, що не мається поважних причин щодо незаявлення такого клопотання в суді першої інстанції і в першому судовому засіданні апеляційного суду, коли у представника банку було чітко запитано, чи буде заявлятись таке, на що представник зазначив, що на теперішній час таке клопотання відсутнє.

Разом з тим, сторона відповідача зазначила, що транспортних засобів померлий ОСОБА_5 не мав, нерухомості і земельних ділянок, вкладів та рахунків у банківських установах також в нього не було. Квартира, у якій мешкала сім»я ОСОБА_5, на час смерті останнього відносилась до державного житлового фонду, та була приватизована дружиною та дітьми померлого вже після його смерті.

Так, на спростування доводів банку про можливу належність квартири АДРЕСА_1, у якій проживав ОСОБА_5 з членами своєї сім»ї, йому повністю або у частці на праві власності на час смерті позичальника, відповідачі надали копію свідоцтва на житло № 42, згідно з яким ця квартира була приватизована ОСОБА_3, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 Геннадієвною по 1/3 частці 06 квітня 2016р., тобто після смерті ОСОБА_5, який помер 04.10.2015р.

Таким чином, в порядку дотримання принципу змагальності, своєчасності надавання і збирання доказів сторонами, а також за відсутності у суду ініціативи щодо їх збирання та відсутності поважних причин у банку щодо звернення з клопотання про витребування доказів, колегія вважає, що підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права в цій частині не мається. А тому колегія вважає, що суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_2 «ПРИВАТБАНК» відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2017 рокуу цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: