пр. № 2/759/6400/17
У Х В А Л А

12 грудня 2017 року суддя Святошинського районного суду міста Києва П'ятничук І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Служба в справах дітей про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

До Святошинського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, вважаю, що вищевказаний позов слід залишити без руху за таких підстав.

Звертаючись до суду, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 640 грн.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог визначається загальною сумою всіх вимог.

Таким чином, вбачається що одна з заявлених позовних вимог позивачем не оплачена судовим збором.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, з метою усунення недоліків поданої позовної заяви і можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі, позивачу необхідно надати належні докази щодо сплати ним суми судового збору відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням викладених підстав, згідно ст.121 ч.1 ЦПК України, вищевказана позовна заява підлягає залишенню без руху до усунення позивачем вказаних порушень з роз'ясненням того, що в разі їх не усунення у встановлений судом термін вищевказана позовні заява, відповідно до ст.121 ч.2 ЦПК України, буде вважатися неподаною і підлягатиме поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст. 121 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа Служба в справах дітей про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини, стягнення аліментів на утримання дитини надавши позивачеві строк для усунення недоліків в 5 (п'ять) днів з дня отримання копії ухвали, в інакшому випадку позов вважати неподаним та повернути позивачеві.

Ухвала в частині сплати судових витрат може бути оскаржена до Апеляційного суду міста Києва через Святошинський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня отримання ухвали.

Суддя І.В. П'ятничук