АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/2371/17 Головуючий 1- ї інст. - Богдан М.В.
Справа № 641/5812/16-ц Доповідач - Карімова Л.В. Категорія - житлові
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого- судді Карімової Л.В.,

суддів колегії : Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

за участю секретарів: Баранкової В.В., Колесник О.Е., Асєєвої В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив: усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності майном - квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з вказаної квартири та зняття їх з реєстраційного обліку за цією адресою.

В обґрунтування позову посилався на те, що право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за ним 15.09.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Не зважаючи на його неодноразові вимоги відповідачі відмовляються звільнити квартиру та добровільно знятися з реєстраційного обліку, до цього часу проживаючи в квартирі та безпідставно користуючись майном, яке їм не належить.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Усунуто ОСОБА_6, ІПН НОМЕР_1, перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, із квартири АДРЕСА_1. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, в якій порушують питання про часткове скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_6 щодо усунення перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення їх із квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилаються на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також є передчасним, без повного та об'єктивного дослідження матеріалів справи.

Так, судом першої інстанції не залучено до участі у справі орган опіки та піклування, незважаючи на те, що у спірній квартирі проживає малолітня дитина.

Також, судом першої інстанції не було відреаговано на їх клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи у зв'язку з оскарженням інших судових рішень щодо стягнення заборгованості за договором позики.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що з'явилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки припинилось право власності на спірну квартиру у колишніх власників квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_5, останні втратили право користування цим житловим приміщенням, і на вимогу нового власника повинні звільнити його.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі договору іпотеки р.№11, посвідченого 13.01.2011 року приватним нотаріусом ХМНО Горша А.О. Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_6 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.09.2014 .

Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» від 31 травня 2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки квартири №11 від 13 січня 2011 року.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Таким чином, права ОСОБА_6 як власника спірної квартири були порушені проживанням і реєстрацією відповідачів у цій квартирі.

Судом першої інстанції правильно враховано, що відповідачі не є членами родини відповідача, що спірна квартира необхідна ОСОБА_6 для здійснення свого права власності - володіння, користування і розпорядження нею.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-709цс16, що відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_6 заволодів квартирою незаконно, оскільки при укладенні договору іпотеки квартири від 13.01.2011 року та договору про внесення змін та доповнень №1 до договору позики грошей, нотаріально посвідченого 13 січня 20011 року, та договору про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки квартири, вони не розуміли їх змісту, знаходилися у стрессовому стані під моральним натиском представника позивача ОСОБА_8, а також посилання ОСОБА_4 на те, що позивач, утримуючи у себе документи на квартиру, не дав змогу вчасно зробити її продаж для подальшого розрахунку з ним за договором позики, належним чином не підтвердженні.

Доказів на підтвердження того, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до відкриття провадження у цій справі звертались до суду з позовом про визнання договорів позики або іпотеки недійсними, матеріали справи не містять.

Як пояснили в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до наступного часу рішень суду про визнання недійсними вищевказаних договорів позики та іпотеки ухвалено не було.

Посилання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на те, що судом не було залучено до розгляду у справі в якості третьої особи орган опіки та піклування, оскільки з ними проживає малолітня дитина, судовою колегією не приймаються, оскільки на час звернення до суду малолітня дитина у спірній квартири не зареєстрована, тому її права як користувача цього житла не порушуються.

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження належним йому майном без змін.

В частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про усунення перешкод у праві користування та розпорядження майном рішення суду першої інстанції не переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Заочне рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 08 грудня 2016 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: