Справа №278/2878/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

10 квітня 2017 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Дубовік О.М.,

при секретарі судового засідання Поліщук І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом заявою, в обґрунтування вимог якої зазначив, що 20 листопада 2013 року надав у борг відповідачу під розписку грошові кошти в розмірі 1600 доларів США строком до 30 листопада 2013 року. Оскільки відповідач не повернув кошти, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 20.11.2013 року в сумі 1744,13 доларів США, з них: заборгованість 1600 дол. США, 3% річних від простроченої заборгованості 144,13 доларів США та сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн.

Позивач у судовому засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги під час судового засідання 28.03.2017 року уточнив, а саме просив стягнути з відповідача забогованість в іноземній валюті на момент виконання рішення суду; не заперечував щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 26).

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався (а.с. 15, 20, 24).

За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення у заочному порядку за відсутності сторін, без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, що відповідає положенням, які передбачені ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197 та ст. 224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 листопада 2013 року позивач ОСОБА_1 надав у борг відповідачу ОСОБА_2 під розписку грошові кошти в розмірі 1600 доларів США строком до 30 листопада 2013 року (а.с. 25). Оскільки відповідач не повернув кошти, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за розпискою від 20.11.2013 року в сумі 1744,13 доларів США, з них: заборгованість за розпискою 1600 дол. США, 3% річних від простроченої заборгованості 144,13 доларів США.

Також у матеріалах справи міститься лист-вимога, яку позивач надіслав (а.с. 4) відповідачу ОСОБА_2 про термінове повернення суми позики (а.с. 7), проте вимога останнім виконана не була.

Відповідно ст. ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України.

Згідно положень ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, що передбачено ч. 2 ст. 533 ЦК України.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.

Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1049 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Відповідно до пункту 14 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судові рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Враховуючи, що відповідач взяв у позивача у борг (позику) грошові кошти, які зобовязався повернути, але у визначені строки взяті на себе зобовязання не виконав, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а саме стягнення боргу та 3% річних на користь позивача.

Тобто стягнення заборгованості проводиться за курсом НБУ станом на 10.04.2017 року., що згідно інформації з офіційного сайту Національного банку України склав 26,9740 грн. за 1 дол. США.

Таким чином, заборгованість за договором позики від 20.11.2013 року складає 1600 доларів США, що у перерахунку за вказаним курсом складає 43158,40 грн. та 3% річних у сумі 3887,80 грн.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 599, 1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку не відомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, заборгованість за договором позики від 20.11.2013 року, укладеного у вигляді розписки, в сумі 1600 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.04.2017 року становить 43158,40 грн., та 3% річних у сумі 3887,80 грн.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податку не відомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_1, сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його отримання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О. М. Дубовік