Справа № 212/70/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Деменко А.С.,

за участі:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Реферті» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПП «РЕФЕРТІ», в якому просить визнати недійсним Договір № 3620 від 14.12.2016 про надання послуг із оформлення Договору та включення до Програми «Доступний Кредит», укладений між ОСОБА_1 та ПП «Реферті», стягнути з ПП «Реферті» на його користь кошти в сумі 52 500 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14.12.2016 між ним та ПП «Реферті» був укладений договір № 3620, предметом якого є надання відповідачем послуг щодо забезпечення оформлення договору про участь у програмі «Доступний Кредит», щодо зобовязання здійснити дії, спрямовані на отримання позики на умовах даної програми, а саме, забезпечення оформлення Договору про участь в Програмі «Доступний Кредит» між ТОВ «Проспера-А.В.» та Замовником; надання інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі Замовника в Програмі «Доступний Кредит». Також, 14.12.2016 між ним та ТОВ «Проспера-А.В.» був укладений договір № 3620, предметом якого є надання послуг, спрямованих на отримання безвідсоткової позики, зазначеної в Додатку №1 до Договору. У відповідності до умов договору позивачем було сплачено фінансове забезпечення згідно п. 2 Договору №1, яке здійснюється тільки через банківські установи, на користь Виконавця, є договірною, що визначається у відсотковому розмірі, а саме 10,5% від суми позики, зазначеної в Додатку №1 до Договору про участь в Програмі «Доступний Кредит» між ТОВ «Проспера-А.В.» та замовником і сплачується одноразово шляхом перерахування 100% попередньої оплати на банківський рахунок Виконавця одночасно із підписанням Сторонами Договору, в сумі 52500 грн. Позивач вважає, що спірний договір містить несправедливі умови щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, і крім того, вважає, що його було введено в оману, оскільки призначення платежу в розмірі 52 500 грн. виявилося винагородою відповідачу, натомість перед укладанням договорів йому було повідомлено, що це частина оплати транспортного засобу, який він мав намір придбати за 160 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, суду пояснив, що по оголошенню в мережі Інтернет він мав намір придбати автомобіль ОСОБА_2 за 160 000 грн., для чого зателефонував за вказаним в оголошенні телефоном, де йому підтвердили зазначену ціну. 14 грудня 2016 року він разом з цивільною дружиною поїхали до міста Івано-Франківська і в приміщенні офісу відповідача йому було запропоновано сплатити перший внесок в рахунок оплати вартості автомобіля в сумі 52 500 грн., що він і зробив шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача через Приватбанк. Після чого підписав договори, і менеджер фірми ОСОБА_3 повідомила, що йому зателефонують коли забирати автомобіль. Через 5 днів він, не отримавши дзвінка від ПП «Реферті», сам зателефонував ОСОБА_3, яка повідомила, що автомобіль був проданий іншій особі, оскільки платіж позивача запізнився, і запропонувала написати заяву про розірвання договору за його бажанням. Позивач, побоюючись втратити сплачені грошові кошти, написав заяву про повернення внеску, однак йому було надано письмову відповідь, що ніякі платежі до ТОВ «Проспера-А.В.» не надходили, і з ним розірвано договір. Тоді він зрозумів, що його ошукали, і звернувся до суду з даним позовом. Також, доповнив, що якби він знав, що 52 500 грн. це оплата послуг щодо укладення договору, а не перший внесок, він би не погодився переплачувати таку суму.

Представник ПП «Реферті» в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечення проти позову суду не представив. За таких обставин, а також приймаючи до уваги, що в матеріалах справи достатньо доказів для ухвалення по справі заочного рішення, суд на підставі ч. 4 ст. 169, 224 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача за правилами постановлення заочного рішення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона являється цивільною дружиною позивача, разом з яким вони вирішили придбати автомобіль ОСОБА_2 за оголошенням в Інтернет-мережі, для чого 14 грудня 2016 року приїхали до міста Івано-Франківськ, де в офісі ПП «Реферті» до підписання договорів позивачу було запропоновано сплатити перший внесок в рахунок оплати вартості автомобіля в сумі 52 500 грн., після оплати позивач підписав договори, і йому повідомили, що найближчим часом зателефонують для отримання автомобіля. Протягом 5 днів ніхто не телефонував, тоді позивач сам зателефонував, і йому було повідомлено, що автомобіль проданий іншій особі, так як його платіж через Приватбанк затримався. Позивач вимагав повернути йому сплачені кошти, на що менеджер ОСОБА_3 запропонувала написати заяву про розірвання договору, і тоді частина коштів буде повернута, окрім процентів. Однак, побоюючись бути ошуканим позивач написав заяву на імя директора обох підприємств ПП «Реферті» та ТОВ «Проспера-А.В.» з вимогою повернути гроші, на що було надано відповідь, що ніякі платежі ТОВ «Проспера-А.В.» не отримував, а договір відповідно до заяви позивача розірвано.

Суд, заслухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що 14.12.2016 року між ОСОБА_1, в подальшому «Замовник», з однієї сторони, та ПП «Реферті» в особі менеджера ОСОБА_3 діючої на підставі Доручення №17 від 18.10.2016 року, в подальшому «Виконавець», з другої сторони, надалі іменуються «Сторони», було укладено договір № 3620 про надання послуг із оформлення Договору та включення до Програми «Доступний Кредит», згідно п.1.1. якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання здійснити наступні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах Програми «Доступний Кредит» ТОВ «Проспера-А.В.», а саме: забезпечити оформлення Договору про участь в Програмі «Доступний Кредит» між ТОВ «Проспера-А.В.» та замовником; надавати інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника в Програмі «Доступний Кредит» (а.с. 6).

У відповідності до умов даного договору, а саме п. 2.1, фінансове забезпечення оплата послуг Замовником, яка здійснюється тільки через банківські установи, на користь Виконавця, є договірною, що визначається у відсотковому розмірі, а саме 10,5% від суми позики, зазначеної в Додатку № 1 до Договору про участь в Програмі «Доступний Кредит» між ТОВ «Проспера-А.В.» та замовником і сплачується одноразово шляхом перерахування 100% попередньої оплати на банківський рахунок Виконавця одночасно із підписанням Сторонами даного Договору, що становить 52500,00 грн.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 здійснив внесок для оплати інформаційно-консультативних послуг за рахунком-фактурою до Договору № 3620 від 14.12.2016 (а.с. 10) в сумі 52500,00 грн., про що свідчить квитанція № 0.0.669401073.1 від 14.12.2016 (а.с.10).

Як вбачається з копії договору № 3620 від 14 грудня 2016 року, укладеного між ТОВ «Проспера-А.В.» та ОСОБА_1 (а.с. 7-9), пунктами 1.1-1.6 передбачено, що за цим Договором Товариство за згодою позичальника зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на підставі ст. 1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності Програми «Доступний Кредит», надалі за текстом - Програма, що міститься з Додатку №2 до даного Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору, у тому числі: а) організовувати та проводити розподіл Фонду Позичальників, здійснити надання безвідсоткової позики на користь Позичальника за рахунок Фонду Позичальників; б) надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього.

Безвідсоткова позика та строки розрахунків по даному Договору зазначаються у відповідних Додатках до нього, які є невід'ємними частинами даного Договору.

Позичальник доручив Товариству використовувати суми платежів для формування Фонду Позичальників та його розподілу, а також здійснювати надання безвідсоткової позики на користь Позичальників Програми «Доступний Кредит».

Усі платежі, передбачені Договором та Додатками до нього, сплачуються у грошовій одиниці України через банківські установи на розрахункові рахунки Товариства у безготівковій формі.

Умовами даного Договору передбачено лише надання Позичальникам безвідсоткової позики за рахунок коштів Фонду Позичальників. Придбання будь-якого товару на користь Позичальника за рахунок Фонду Позичальників за умовами даного Договору неможливе.

Визначення термінів, використаних у тексті даного Договору та Додатків до нього, викладені у Додатку №2 до даного Договору, який підписується Сторонами одночасно з підписанням даного Договору.

У додатку № 1 до цього договору визначений щомісячний платіж, які має сплачувати ОСОБА_1 4277,78 грн., кількість платежів не зазначена, а сума позики 500000 грн. (а.с.7, зворотній бік).

Вищезгадані правочини від імені обох юридичних осіб підписані їхнім представником ОСОБА_3

Підставами звернення позивача з позовом до суду є несправедливі умови договору та введення його в оману при підписанні договорів, так як під час їх укладення він не мав на меті отримати позику, а хотів купити автомобіль ОСОБА_2, інформацію про який він дізнався з Інтернет сайту і за який вважав, що заплатив аванс в сумі 52500,00 грн.

Оскільки позивач при укладенні Договору являвся фізичною особою і мав намір придбати продукцію (роботу) для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю, то, відповідно до п.22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ, він є споживачем, при цьому, відповідно до п. 2 ст. 627 Цивільного кодексу України, до правовідносин за Договором з участю фізичної особи споживача застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно з ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Таким чином, вказаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності.

До нечесної підприємницької діяльності відноситься і діяльність у межах договору від 14.12.2016, укладеного між відповідачем, як виконавцем послуг, та позивачем, як замовником, оскільки надана позивачу інформація у рамках інформаційно-консультаційних послуг щодо умов придбання товару (позики) на умовах Програми «Доступний кредит», мала не тільки нечіткий, а й неправдивий характер, який вплинув на свідомий вибір позивача та призвів до укладення ним договору із ТОВ «Проспера-А.В.» на невигідних для нього умовах, зокрема позивач був впевнений, що отримує не позику, а буде сплачувати протягом 24 місяців щомісячні платежі за придбання автомобіля вартістю 160 000 грн. з урахуванням першого внеску в розмірі 52 500грн., тобто 24 місяці х 4277,78 грн. + 52500 грн. = 155156,72 грн., тоді як в додатку № 1 до Договору зазначена сума позики 500 000 грн. із сплатою щомісячних платежів по 4277,78 грн., в той же час кількість платежів не зазначена.

Наведене вище, підтверджує доводи позивача про те, що відповідач при укладенні спірного Договору діяв недобросовісно так як позивачу була надана недостовірна, неправдива інформація щодо умов цього Договору та його правових наслідків.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Згідно з ч. 1, 2 п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише розсудом виконавця.

Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Згідно з ст. 15 зазначеного Закону України, під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За змістом ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Відповідно до п. 20 згаданої постанови Пленуму, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Згідно з ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищенаведені норми цивільного законодавства України, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1, як споживачем, доведено, що умови Договору укладеного між ним та ПП «Реферті» щодо включення до Програми «Доступний Кредит» є несправедливими, а нечесна підприємницька діяльність відповідача ввела споживача ОСОБА_1 в оману та спонукала його дати згоду на здійснення правочину (Договору), на який в іншому випадку він би не погодився, проте погодився будучи введеним в оману щодо участі в Програмі «Доступний Кредит», який не був виконаний і розірваний.

Укладений договір з ПП "Реферті" слід визнати недійсними, оскільки він укладений із використанням нечесної підприємницької діяльності.

За таких умов, у відповідності до ч. 1 ст. 216 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 52500 грн. 00 коп., сплачених позивачем на виконання недійсного правочину.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позивач при подачі позову до суду, звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на його користь, тому судовий збір відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави в сумі 640 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 202, 203, 216, 236 ЦК України, ст.ст. 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Реферті» про захист прав споживачів, визнання недійсним договору та стягнення грошових коштів, задовольнити.

Визнати недійсним договір № 3620 від 14 грудня 2016 року, укладений між Приватним підприємством «Реферті» та ОСОБА_1.

Стягнути з Приватного підприємства «Реферті» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 52 500 (пятдесят дві тисячі пятсот) гривень.

Стягнути з Приватного підприємства «Реферті» в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: О. В. Колочко