Категорія 33 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів Шемети Т.М., Голоти Л.О.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні свої повноважень, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що 5 серпня 2012 року близько 19.00 год. йому були нанесені тілесні ушкодження середнього ступеня, в звязку з чим він втратив здоров'я та став інвалідом ІІІ групи (наразі - ІІ).

За заявою позивача була порушена кримінальна справа за фактом скоєння злочину 22 листопада 2012 року. Справа велась вкрай незадовільно, в звязку з чим ОСОБА_2 звертався із скаргами до прокурора міста, прокурора області, в Генеральну прокуратуру України, ВМВ, УМВС, МВС України, однак вони не дали позитивного результату. Наразі розслідування не закінчено, а справа не направлена до суду.

Позивач зазначає, що з його пояснень та пояснень свідків, прокуратурі області, міста Вінниці та слідству добре відомо про осіб, які перебували 5 серпня 2012 року о 19.00 год. по пров. Вчительському в м. Вінниці, та наносили тілесні ушкодження позивачу. Таким чином, досудове розслідування триває більше чотирьох років.

На думку ОСОБА_2, органами досудового слідства та прокуратурою умисно здійснюються перешкоди у доступі до правосуддя упродовж розумного строку шляхом затягування справи, чим порушені його права, встановлені ст. 6 Конвенції. Завдана позивачу моральна шкода полягає у немайнових втратах, душевних стражданнях, втраті здоров'я, яких він зазнав у звязку з протиправною поведінкою щодо нього з боку держави в особі відповідачів правоохоронних органів. Моральну шкоду позивач оцінює в 1500 000 грн. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 звернувся в суд з даним позовом та просив стягнути за рахунок держави України шляхом списання коштів з Державного бюджету України в безспірному порядку, без врахування будь-яких податків, що можуть нараховуватись на цю суму, на його користь 1 500 000 грн., у якості відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії даного відділу, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, а також пояснення ОСОБА_2, представників сторін, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено, та вбачається з матеріалів справи, що 05 серпня 2012 року близько 19.00 год. ОСОБА_2 були нанесені тілесні ушкодження середнього ступеня. В звязку з цим, за його заявою було порушено кримінальну справу № 12010429. Оскільки справа велась, на думку позивача, вкрай не ефективно, він неодноразово звертався до суду з скаргами на дії слідчого та бездіяльність прокурора прокуратури м. Вінниці.

Зокрема з матерілів справи вбачається, що постановою Староміського районного суду м. Вінниці від 14 вересня 2012 року постанову слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ст. лейтенанта міліції ОСОБА_3 про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.08.2012 року було скасовано (а.с. 7-10);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2013 року визнано бездіяльність слідчого СВ 1-го ВМ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_4, яка полягає у не проведенні досудового розслідування (а.с. 11-12);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2014 року визнано бездіяльність прокурора прокуратури м. Вінниці ОСОБА_5, яка полягає у неефективному проведенні досудового розслідування по кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРСР за № 0000162 (а.с. 13-16);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2014 року скасовано постанову старшого слідчого СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області Панчук М.М. від 05.03.2014 року про закриття кримінального провадження (а.с. 17-19);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 березня 2014 року зобовязано прокурора м. Вінниці здійснювати нагляд за виконанням покладених на слідчого та процесуального прокурора обовязків, та вчинити всі можливі заходи для всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин справи по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000162 (а.с. 20-21);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2014 року визнано дії старшого слідчого відділення розслідування злочинів по лінії карного розшуку СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області ОСОБА_6 незаконними (а.с. 22-23);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 5 листопада 2015 року зобовязано слідчого СВ ВМВ УМВС України у Вінницькій області Мазура О.В. у кримінальному провадженні № 0000162 виконати вказівки прокурора від 19.02.2015 року в місячний термін з дня винесення ухвали суду (а.с. 26-27);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2016 року зобовязано слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_7 та прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_8, відізвати матеріали кримінального провадження № 0000162, внесеного до ЄРДР 22.11.2012, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, з Київського міського клінічного буро судово медичної експертизи без виконання та направити до Вінницького обласного бюро судово медичної експертизи (а.с. 28-30);

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 6 липня 2016 року зобовязано відповідальну особу прокуратури Вінницької області внести відомості до 15.06.2016 про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 31-32).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем не доведено бездіяльність відповідачів, та те, що йому було завдано моральну шкоду.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач керувався ст.ст. 23, 1173, 1176 ЦК України, ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Однак, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у даній справі підставою для відшкодування шкоди є встановлена ухвалою суду протиправна бездіяльність органів дізнання, досудового слідства та прокуратури, то відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України, ЗУ Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Зазначене узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом України в постанові від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Конституційним Судом України у рішенні від 3 жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_3 України, є частиною національного законодавства України.

Згідно Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав законної сили 11 вересня 1997 року, зазначена Конвенція та відповідні протоколи до неї були ратифіковані, тобто з часу набрання законної сили норми Конвенції повинні застосовуватися також при вирішенні спорів судами України.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснили свої офіційні повноваження.

Як зазначалось вище, що 05 серпня 2012 року близько 19.00 год. ОСОБА_2 були нанесені тілесні ушкодження середнього ступеня. В звязку з цим, за його заявою було порушено кримінальну справу № 12010429. Оскільки справа велась, на думку позивача, вкрай не ефективно, він неодноразово звертався до суду з скаргами на дії слідчого та бездіяльність прокурора прокуратури м. Вінниці.

Вище зазначеними ухвалами Вінницького міського суду скарги ОСОБА_2 задоволено.

Разом з тим, матеріали справи містять численні відповіді від органів прокуратури та УМВС України на відповідні звернення ОСОБА_2

За таких обставин, колегія суддів вважає, що бездіяльність правоохоронних органів, слідства та прокуратури є доведеною та призвела до порушення прав позивача на встановлення винних осіб у спричиненні йому шкоди та можливості її вчасного відшкодування особами, які безпосередньо її завдали, відповідно до діючого законодавства, що є порушенням ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Однак, що стосується розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача слід зазначити наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що заподіяна їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях, переживаннях, хвилюваннях, емоційному неспокою та необхідністю захищати свої права у судовому порядку.

Зазначені обставини, враховуючи встановлені судом факти порушення прав ОСОБА_2 з боку правоохоронних органів, слідства та прокуратури, що полягають у бездіяльності, знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Разом з тим, посилання посилання на втрату здоров'я, як на підставу відшкодування заподіяної шкоди є безпідставним, оскільки, як встановлено з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 він втратив здоров'я внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 05.08.2012 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо розміру відшкодування моральної шкоди суперечать вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України. З урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, додаткових зусиль позивача для відновлення своїх прав, втрачений час, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 15000 грн.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно взято до уваги, що ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон) з наступними змінами та доповненнями до нього не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки відповідно до ст. 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Таким чином дія вказаного Закону не поширюється на вимоги позивача, який визнаний потерпілим у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2017 року слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 січня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до держави України в особі прокуратури Вінницької області, Вінницького міського відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницькій області в особі ліквідаційної комісії, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні свої повноважень задовольнити частково.

Стягнути за рахунок держави України шляхом списання коштів з спеціально визначеного рахунку Державного бюджету України в безспірному порядку на користь ОСОБА_2 15000 грн., у якості відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: