Справа № 448/793/16 Головуючий у 1 інстанції: Борисенко В.В.
Провадження № 22-ц/783/1572/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Ніткевича А.В., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів,

встановила:

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 06.12.2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №003114 від 17.12.2015 року, укладений між ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_2 20000 грн. коштів, набутих за договором фінансового лізингу №003114 від 17.12.2015 року, та 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Еталон», просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що договір фінансового лізингу №003114 від 17.12.2015 року укладений в письмовій формі відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», підписаний позивачем добровільно на кожному аркуші зазначеного договору, в якому передбачені усі істотні умови, а тому підстав для визнання договору недійсним немає. Зазначає, що згідно з положеннями ст.ст. 806 - 809 ЦК України та Закону України «Про фінансовий лізинг» договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Крім того, звертає увагу на те, що діяльність з надання послуг фінансового лізингу не ліцензується. Зазначає, що ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Еталон» внесена до реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги. На думку апелянта, суд повинен був застосувати норму абзацу 2 частини 1 статті 360-7 ЦПК України і відступити від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року (Справа №6-2766цс15).

В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлены у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, а тому справу розглянуто відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у їхній відсутності без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.12.2015 року між ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Еталон» (лізингодавцем) та ОСОБА_2 (лізингоодержувачем) укладено договір фінансового лізингу №003114 з додатками до нього (а.с. 3-10).

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1 договору, лізингодавець зобовязувався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно трактор Foton FT244 (предмет лізингу), а лізингоодержувач зобовязувався прийняти Предмет Лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору.

У п.1.4 договору зазначено, що лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця (постачальника) ТЗ і несе повязані з цим ризики. Продавцем (постачальником) ТЗ є особа, що, як правило, зазначається у специфікації. В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника).

Однак, в додатках до договору відсутні відомості про продавця предмета лізингу.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Лізингоодержувач має право сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання даного договору платежами, визначеними лізингодавцем залежно від вартості предмета лізингу в Додатку №1 до даного договору, який є його невідємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2 даного Договору.

Відповідно до додатку №1 до договору фінансового лізингу №003114 від 17.12.2015 року, вартість предмета лізингу складає 200000 грн., комісія за організацію - 20000 грн., комісія за передачу 6000 грн. При цьому, також складено графік сплати першого лізингового платежу (а.с. 9).

Відповідно до додатку №2 до договору фінансового лізингу №003114 від 17.12.2015 року, вартість предмета лізингу складає 200000 грн., авансовий платіж 50%, сума лізингу 100000 грн., викупна вартість 3000 грн., відсоткова ставка 12,50 %, комісія 5 %. Та складено графік сплати другого лізингового платежу (а.с. 9 зворот).

Пунктом 8.2.1 даного договору визначено, що перший лізинговий платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору (комісія за організацію), яка розраховується у додатку №1 договору, б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, що визначений у додатку №1 договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, розмір якої визначений у додатку №1 договору.

На виконання договору фінансового лізингу позивачем було сплачено на користь відповідача 20000 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.477579841.1 від 17.12.2015 року (а.с. 11).

15.02.2016 року і 28.03.2016 року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_3 «Лізингова компанія «Еталон» із заявами про розірвання договору фінансового лізингу та повернення сплачених коштів, однак, товариство своїми листами від 29.02.2016 року і від 13.04.2016 року повідомило, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем в односторонньому порядку до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу комісія за організацію договору, яку сплатив позивач, не повертається (а.с. 12).

Правовідносини, що виникають з договорів фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються Законом України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до ст.806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Окрім того, згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Судом встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу укладений в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення та без наявності ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що суперечить вимогам законодавства, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання його недійсним та застосування наслідків недійсності правочину повернення позивачеві сплачених ним відповідачеві коштів у сумі 20000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду України від 16.12.2015 року (Справа №6-2766цс15), а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення суду за апеляційною скаргою відповідача немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Ніткевич А.В.

ОСОБА_4