Справа № 419/832/17
Провадження № 2/419/314/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Мартинюка В. Б.

за участю: секретаря Московченко О. В.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника Кабінету Міністрів України ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок терористичного акту, треті особи - Новоайдарська районна державна адміністрація, Новоайдарська районна рада Луганської області, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_4 Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок терористичного акту, треті особи - Новоайдарська районна державна адміністрація, Новоайдарська районна рада Луганської області.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона на підставі договору дарування є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, пров. Леніна, буд. 9, який 23 січня 2015 року внаслідок артилерійського обстрілу під час проведення АТО на території Луганської області був повністю зруйнований та відновленню не підлягає, про що Трьохізбенською сільською радою складено відповідний акт.

Звернення ОСОБА_1 за вищезазначеним фактом зареєстровано в ЖЕО за №45 від 25.01.2016 р. та долучено до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000251 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, в межах якого ОСОБА_1 визнана потерпілою. На даний час матеріали кримінального провадження передані за підслідністю до СБ України. ОСОБА_1 визнана особою, яка постраждала від надзвичайних обставин.

ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до наказу Мінрегіонрозвитку від 01.02.2017 р. №14 «Про показники опосередкованої вартості житла за регіонами України» опосередкована вартість спорудження житла в Луганській області становить 9246 грн за 1 кв.м, і відповідно вона на підставі ч. 10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України має право на грошову компенсацію за знищений будинок в розмірі 875596,20 грн (9246 грн. х 94,7 кв.м).

На підставі вищенаведеного, посилаючись на національне законодавство та на практику ЄСПЛ, ОСОБА_1 просила суд відшкодувати їй за рахунок коштів державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом за знищений будинок, розташованого за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, пров. Леніна, буд. 9.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що в ніч на 23 січня 2015 р. в їх будинок потрапив снаряд, в результаті чого будинок повністю зруйновано. Вона зверталась до військової прокуратури та СБУ та визнана потерпілою. Довідку про збитки вона не отримала, хоча неодноразово зверталась до районної ради та в м. Сєвєродонецьк. З районної ради їй подзвонили та повідомили, про те, що вона може передати все своє майно їм, а вони вже після щось можливо нададуть в замін, на що остання не погодилась. Позивач вказала, що держава повинна відшкодувати їй заподіяну шкоду за зруйнований будинок.

Представники позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 Україна в особі Кабінету Міністрів України надала письмові заперечення в яких позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що передбачення в Державному бюджеті України бюджетних призначень для відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, можливе лише у разі законодавчого врегулювання питання. Однак, на теперішній час відсутній будь-який закон чи нормативний акт, який регулює такий порядок, не встановлено державний орган на який покладено обов'язок здійснювати таке відшкодування та механізм визначення розміру відшкодування. Кабінет Міністрів України безпосередньо не здійснює відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, а отже відсутні підстави для задоволення позову про відшкодування матеріального збитку з держави України в особі Кабінету Міністрів України. Крім того, діючим законодавством прямо не передбачений обов'язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом. Окрім того, при визначенні ціни позову ОСОБА_1 посилається на договір дарування від 15.08.1985 р., та зазначає, що зруйнований будинок має загальну площу 94,7 кв.м., але в доданій до позовної заяви копії договору дарування зазначена лише жила площа - 60 кв.м. При обчисленні розміру грошової компенсації ОСОБА_1 посилається на наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 01.02.2017 р. № 14 "Про показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України". Цим наказом визначена лише опосередкована вартість спорудження житла квартири (будинку), а не господарських будівель та споруд на території земельної ділянки. Разом з цим в копії технічного паспорту зруйнований будинок ОСОБА_1 зазначений як садибний житловий будинок. Таким чином, визначена ОСОБА_1 вартість грошової компенсації, за зруйнований будинок, є не обґрунтованою. Також, ОСОБА_1 всупереч вимогам ч. 9 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України, добровільно не передавала зруйноване житло місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання.

Представник відповідача ОСОБА_4 Україна в особі Кабінету Міністрів України ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав письмове заперечення та пояснив, що бюджетом дане відшкодування не передбачено, питання відшкодування шкоди не врегульовано, на законодавчому рівні не визначено механізму відшкодування шкоди, окрім того КМУ є неналежним відповідачем.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про час та місце судового засідання.

Представник третьої особи Новоайдарської районної державної адміністрації ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відстності, заперечень з приводу позовних вимог до суду не надала.

Представник третьої особи Новоайдарської районної ради ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відстності, заперечень з приводу позовних вимог до суду не надав.

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої житловому будинку позивач внаслідок терористичного акту, позивач повинна довести ці обставини і надати докази на їх підтвердження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, пров. Леніна, буд. 9, що підтверджується копією договору дарування від 15.08.1985 р. (а.с.8) та копією витяга про державну реєстрацію прав (а.с.9).

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 1 Конвенції, Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Зокрема, право на справедливий суд (стаття 6), право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (стаття 8).

Проте, в порушення статті 41 Конституції України, право приватної власності позивача порушено.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Проте, якщо мають місце спеціальні підстави відшкодування шкоди, застосуванню підлягають саме спеціальні правові норми.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, позивач посилалася на те, що така завдана їй внаслідок подій, які відбувалися на території с. Трьохізбенка Луганської області 23 січня 2015 року, а саме, внаслідок обстрілу житлових районів села в період проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України «Про рішення ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію.

Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінету Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення ОСОБА_2 національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2914.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р c. Трьохізбенка Новоайдарського району Луганської області, відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою - статтею 19 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особи, переходить право вимоги до винної особи.

За результатами розгляду звернення ОСОБА_1 встановлено наступне: 05.01.2016 р. до ЧЧ Новоайдарського ВП ГУНП у Луганській області від ОСОБА_1, яка мешкає за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, пров. Леніна, буд. 9, надійшло звернення щодо пошкодження внаслідок артилерійських обстрілів належного їй будинку в с. Трьохізбенка. Звернення зареєстровано в ЖЕО за №45 від 25.01.2016 р. та долучено до матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000251 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 258 КК України, в межах якого ОСОБА_1 визнана потерпілою. На даний час матеріали кримінального провадження передані за підслідністю до СБ України, що підтверджується копією довідки в.о. начальника Новоайдарського ВП ГУНП у Луганській області (а.с.14).

ОСОБА_1 визнана особою, яка постраждала від надзвичайних обставин, що підтверджується копією довідки Новоайдарської РДА від 02.03.2016 р. №18/671 (а.с.16) та копією довідки військово-цивільної адміністрації сіл Трьохізбенка, Кряківка, Лобачеве, Лопаскине, Оріхове-Донецьке Новоайдарського району Луганської області (а.с.60).

Рішенням Новоайдарської РДА Луганської області сьомого скликання четвертої сесії №4/28 від 26.05.2016 р. «Про відшкодування збитків за зруйноване внаслідок надзвичайної ситуації нерухомого майна ОСОБА_1 П.», ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду з питанням відшкодування вартості зруйнованого нерухомого майна внаслідок проведення АТО (а.с.17).

ОСОБА_1 просить суд відшкодувати їй за рахунок коштів Державного бюджету України шкоду, заподіяну терористичним актом у розмірі 875596,20 грн.

При розрахуванні шкоди позивач посилається на наказ Мінрегіонрозвитку від 01.02.2017 р. №14 «Про показники опосередкованої вартості житла за регіонами України», відповідно до якого опосередкована вартість спорудження житла в Луганській області становить 9246 грн за 1 кв.м, і відповідно вона на підставі ч. 10 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України має право на грошову компенсацію за знищений будинок в розмірі 875596,20 грн (9246 грн. х 94,7 кв.м), проте на думку суду, даний розрахунок є непідтвердженим, окрім того, позивачем не надано до суду доказів того, що її будинок пошкоджено саме внаслідок терористичного акту.

Згідно рішення сесії районної ради від 15.09.2016 р. №6/10 виділено кошти у сумі 4350 грн на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат ОСОБА_1 Рішенням сесії районної ради від 15.09.2016 р. № 6/11 виділено кошти у сумі 4350 грн на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат ОСОБА_8 Рішенням сесії районної ради від 15.09.2016 р. №6/12 виділено кошти у сумі 4350 грн на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат ОСОБА_9 Рішенням сесії районної ради від 15.09.2016 р. №6/13 виділено кошти у сумі 4350 на виплату одноразової грошової допомоги у розмірі трьох мінімальних заробітних плат ОСОБА_10 Відомостей щодо встановлення суми майнового збитку, заподіяного внаслідок руйнування будинку, розташованого за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, пров. Леніна, буд. 9, який належить ОСОБА_1 у Новоайдарській районній раді відсутня, що підтверджується інформацією Новоайдарської районної ради від 11.10.2017 р. №08.533 (а.с.104-108).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8, яка є донькою ОСОБА_1 та проживала з нею за адресою: Луганська обл., Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, пров. Леніна, буд. 9, пояснила, що в ніч з 22.01.2015 р. на 23.01.2015 р. вона разом з матір`ю, тіткою, чоловіком та донькою спали в будинку, коли стало чутно вибухи поряд, приблизно 3 снаряди падали в городі, а 4-й попав саме в їх будинок. Вона з чоловіком та донькою спала на підлозі, в результаті прямого попадання снаряду в їх будинок, її з донькою накрило килимом, на який зверху попадали уламки від снаряду. Коли їх витягнув чоловік з-під завалів, то вони вибрались всі на вулицю. Потім всі вони пішли до сусідів. Зранку приїхав військовий підрозділ "Айдар" у складі 5-6 чоловік, які почали все знімати на камеру та розпитувати їх. Після чого військові сказали, що викличуть МНС та Москаля і поїхали. В будинку жити не можливо, він не придатний для подальшого проживання в ньому, розбиті стіни, вибиті вікна та двері.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9, який проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнаний потерпілим, пояснив, що в ніч з 22.01.2015 р. на 23.01.2015 р. було чутно вибухи. В будинку знаходились дружина, він, його теща, сестра тещі та маленька дитина. Вони спали на підлозі, в результаті прямого попадання снаряду в їх будинок, доньку з дружиною накрило килимом, на який зверху попадали уламки від снаряду. Він витягнув їх з-під завалів та всі почали вибиратися на вулицю. Зранку приїхали військові у складі 5-6 чоловік, які почали все знімати на камеру та фотографувати, після чого сказали, що викличуть МНС та Москаля, проте більше ніхто не приїздив. Вони разом зі всією родиною спочатку виїхали до м. Сєвєродонецьк, а після до його родичів в м. Хмельницький, оскільки їх будинок в с. Трьохізбенка для життя не придатний, його потрібно зносити, та будувати новий, тому, що стеля впала, стіни порозходились, вікна та двері повилітали.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона проживає в с. Трьохізбенка на одній вулиці з ОСОБА_1 В січні 2015 р. сильно обстрілювали їх село. Зранку до неї прибігла її подруга та сказала, щов вона йшла до їх будинку. Коли вона прийшла до будинку ОСОБА_1, то їй пояснили, що в будинок получив снаряд. Будинок був зруйнований повністю, речі в ньому були пошкодженні уламками снарядів. Оля пішла до дитячого садка, в якому на той час перебували військові, після чого останні приїхали до будинку та оглянули його. Потім всі пішли до сільської ради та склали акт про руйнування будинку. Коли саме склали акт не пам`ятає. Будинок відновленню не підлягає.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12, пояснила, що в 2015 році вона працювала на посаді секретаря сільської ради та виконувала обов`язки голови сільської ради. 23.01.2015 р. зранку, коли вона йшла на роботу, то їй стало відомо, що в селі є зруйнований будинок. Коли вона того ж дня пішла до вказаного будинку, то побачила, що будинок дуже зруйнований . На той час в селі вже не діяли депутати, тому вона попросила щоб сусіди склали акт обстеження, акт склали мешканці села, яких вона знає. Даний акт був підписаний нею. Коли саме було складено акт не пам`ятає. В акті вказані дані, які були нею побачені. Військові, які приїхали до будинку, викликали МНС, проте останні не приїхали. На той час в селі майже не було людей.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що в січні 2015 р. почалися обстріли біля 4 години ранку, хвилин через 10 прийшла ОСОБА_14, боса та у нічній сорочці. Остання повідомила, що в їх будинок потрапив снаряд, після чого він пішов подивитися на будинок. Зранку приїхали військові. ОСОБА_15 жила в них протягом 10 днів. Будинок не придатний для проживання, він розвалений повністю.

Суд критично ставиться до акту обстеження стану житлового будинку, оскільки він складений з порушенням вимог чинного законодавства, а саме даний акт складений складом комісії, який не міг дійсно встановити причину зруйнування будинку, а також вирішити чи придатне майно для подальшої експлуатації, оскільки у них відсутні спеціальні знання.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 не здійснювала передачу зруйнованого житла місцевій державній адміністрації або органам місцевого самоврядування, об'єктам господарювання. Тобто, недотримання вимог частини 9 статті 86 КЦЗ України унеможливлює застосування інших норм КЦЗ України, а саме: ремонт пошкодженого майна або виплати грошової компенсації за рахунок держави. Позивачем не було надано докази звернення з приводу відшкодування такої шкоди.

На час вирішення спору по суті єдиним окремим законом про відшкодування шкоди, завданої злочином, за рахунок державного бюджету, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», яким передбачено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна тощо.

Кодексом цивільного захисту України також регулюються правовідносини щодо боротьби з тероризмом, але спеціальним щодо цих правовідносин є Закон України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом».

Частиною 1 статті 86 Кодексу передбачено, що забезпечення житлом постраждалих, житло яких стало непридатним для проживання внаслідок надзвичайної ситуації, здійснюється місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування та суб'єктами господарювання шляхом: 1) надання житлових приміщень з фонду житла для тимчасового проживання; 2) позачергового надання житла, збудованого за замовленням місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування та суб'єктів господарювання; 3) будівництва житлових будинків для постраждалих; 4) закупівлі квартир або житлових будинків.

Частиною 9 ст. 86 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що забезпечення житлом постраждалого або виплата грошової компенсації за рахунок державного бюджету здійснюється за умови добровільної передачі постраждалим зруйнованого або пошкодженого внаслідок надзвичайної ситуації житла місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування, субєктам господарювання.

Так, системний аналіз зазначених вище норм права свідчить про те, що, пред`являючи вимогу до держави про виплату компенсації за зруйноване під час антитерористичної операції майно, власник цього майна має спочатку, тобто до ухвалення рішення суду, погодитись на добровільну передачу пошкодженого чи зруйнованого внаслідок терористичного акту будинку місцевим державним адміністраціям або органам місцевого самоврядування (ст. 86 Кодексу цивільного захисту України).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивачка не зверталась до сільської ради або до державної адміністрації із пропозиціями про добровільну передачу пошкодженого будинку, чи можливості забезпечення її новим житлом замість зруйнованого; з огляду на положенняст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України про нерозривну цілісність земельної ділянки і обєкта нерухомості, на якій він знаходиться, які регулюють автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до нового власника нерухомості, позивачка не відмовилась і від земельної ділянки, на якій знаходиться будинок.

Відповідно до статті 4 та частини 4 ст. 5 Закону України від 20.03.2003 року№ 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту, які належать до суб'єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, підпорядковані їм органи управління у справах цивільної оборони та спеціалізовані формування, війська цивільної оборони здійснюють заходи щодо захисту населення і територій у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій, пов'язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності; беруть участь у заходах з мінімізації та ліквідації наслідків таких ситуацій під час проведення антитерористичних операцій (частина четверта статті 5 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 16.10.2012 р. № 5461-VI).

Відшкодування шкоди, заподіяної терористичним актом, регламентується спеціальною нормою - ст. 19 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», згідно якої відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Тобто, обов'язок відшкодувати завдану шкоду покладається на державу незалежно від її вини та до держави, яка відшкодувала шкоду фізичній особи, переходить право вимоги до винної особи.

Враховуючи зазначене, доводи представника ОСОБА_4 Україна в особі Кабінету Міністрів України про те, що КМУ є не належним відповідачем у цій справі, не ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» рішення щодо проведення антитерористичної операції приймається залежно від ступеня суспільної небезпеки терористичного акту, тобто проведення антитерористичної операції за відсутності терористичного акту є неможливим.

Виходячи з системного аналізу статей 1, 11 та 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» встановлення осіб, які вчинили терористичний акт, які здійснювали терористичну діяльність, наявність щодо них обвинувального вироку суду, не є умовою відшкодування шкоди державою на підставі ст. 19 зазначеного Закону. Стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачає наступне стягнення суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, тобто після відшкодування шкоди потерпілому, у разі встановлення осіб, якими заподіяно шкоду, держава може стягнути суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом. Таким чином, згідно ст. 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону, тобто покладається на державу.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України держава може виступати стороною у цивільному процесі. Проте, держава є особливим суб'єктом цивільного судочинства, оскільки не може здійснювати в суді свої права безпосередньо.

Відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника, тобто свою цивільну процесуальну правосуб'єктність держава реалізує через відповідні органи державної влади за допомогою особливого інституту процесуального представництва держави.

Механізм представництва держави зумовлюється її внутрішньою побудовою: у цивільних відносинах носієм цивільних прав та обов'язків є держава, а виразником державного (публічного) інтересу - правомочні та зобов'язані особи. Виступаючи стороною у цивільній справі, держава є носієм цивільних процесуальних прав та обов'язків, у той час як виразником інтересів держави в суді та безпосередніми учасниками відповідних правовідносин виступають уповноважені державою суб'єкти - органи державної влади, організації, посадові особи, яким держава делегує свої права та обов'язки, що закріплюються у відповідних нормативно - правових документах.

Звертаючись до суду з дійсним позовом ОСОБА_1 в якості відповідача зазначила саме ОСОБА_4 Україна та відповідно до частини 4 ст. 38 ЦПК України як представника держави - Кабінет Міністрів України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 27.02.2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) входить до системи органів державної влади України та є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Згідно ст. 4 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом» саме Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції здійснюються організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами.

Решта суб'єктів боротьби з тероризмом, які зазначені в ст. 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», зокрема і Служба безпеки України, є лише суб'єктами, які безпосередньо у межах своєї компетенції здійснюють боротьбу з тероризмом.

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» контроль за діяльністю суб'єктів боротьби з тероризмом здійснюється Президентом України та Кабінетом Міністрів України в порядку, визначеному Конституцією і законами України.

Враховуючи повноваження Кабінету Міністрів України в системі суб'єктів боротьби з тероризмом (організація боротьби з тероризмом, забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами), суд вважає, що Кабінет Міністрів України як представник держави позивачем визначений правильно. Позов безпосередньо до Кабінету Міністрів України позивачем не заявлявся і відповідні кошти на відшкодування шкоди позивач просив стягнути з держави (з Державного бюджету України в цілому), а не з окремого органу державної влади - Кабінету Міністрів України (з частини коштів Державного бюджету України, які виділено на фінансування Кабінету Міністрів України).

Суд погоджується з доводами представників відповідача, що до вказаних правовідносин положення Кодексу цивільного захисту України не можуть застосовуватись, а повинні застосовуватись лише положення Закону України «Про боротьбу з тероризмом», оскільки Кодекс цивільного захисту України регулює питання щодо надзвичайної ситуації на відміну від вказаного Закону, що регулює питання терористичного акту, і вказані поняття не є тотожними.

Дійсно стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» не визначає механізм визначення розміру відшкодування. У вказані й статті зазначається, що відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 1002-р було затверджено План заходів з організації відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей, згідно якого Мінрегіон, Мінсоцполітики, Мінекономрозвитку, Мін'юст, Мінфін були зобов'язані у жовтні 2014 року підготувати та внести на розгляд Кабінету Міністрів України проект Порядку надання грошової допомоги та відшкодування шкоди особам, які постраждали під час проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях.

Проте до теперішнього часу такий спеціальний нормативно-правовий акт не прийнятий. Цим же Планом Мінрегіон, Мін'юст, Мінінфраструктури, Мінекономрозвитку, Мінфін були зобов'язані у жовтні 2014 року підготувати та внести на розгляд Кабінету Міністрів України проекти нормативно-правових актів щодо фінансування за рахунок резервного фонду державного бюджету першочергових проектів з відновлення пошкоджених (зруйнованих) об'єктів соціальної і транспортної інфраструктури, житлового фонду та систем забезпечення життєдіяльності на території Донецької та Луганської областей.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 № 250 затверджений Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на відновлення (будівництво, капітальний ремонт, реконструкцію) інфраструктури у Донецькій та Луганській областях, яким передбачено надання субвенцій обласним бюджетам Донецької та Луганської областей на відновлення їх інфраструктури. Згідно цього Порядку субвенція спрямовується на реалізацію таких проектів і заходів у населених пунктах Донецької та Луганської областей, що постраждали внаслідок проведення антитерористичної операції і на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, зокрема що стосується житлового фонду - лише на реконструкцію, капітальний ремонт, проектні та вишукувальні роботи на об'єктах житлового фонду комунальної власності, що зазнали пошкодження внаслідок проведення антитерористичної операції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано достовірних доказів того, в якій саме мірі пошкоджено її майно, яке розташоване за аресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, пров. Леніна, буд. 9, а також не підтверджено розмір завданої шкоди.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 41, 55 Конституції України, ст. ст. 22, 319, 321, 346, 347, 1166 ЦК України, ст. 17, 21, 86 КЦЗ України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 1 Закону України від 20.03.2003 року № 638-IV «Про боротьбу з тероризмом», керуючись ст. ст. 12, 13, 83, 89, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок терористичного акту, треті особи - Новоайдарська районна державна адміністрація, Новоайдарська районна рада Луганської області відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. Б. Мартинюк

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2017 р.