Справа № 442/8441/17
Провадження № 2-о/442/198/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Хомик А.П., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення статусу матері одиначки відносно її малолітньої дитини, ОСОБА_2 Антоніо, ІНФОРМАЦІЯ_1, виходячи з того, що вона не перебуває у шлюбі, а у реєстрації актів про народження запис в графі про батька відсутній.

Перевіривши матеріали справи, приходжу до наступного.

Частиною 3 статті 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають цивільні справи в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі ст.258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують зазначений факт.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

З поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 просить суд встановити вказаний вище факт через те, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_3, з яким фактично з лютого 2014 року проживає окремо, не підтримує подружніх відносин та не веде спільного господарства, 04.04.2017 року судом шлюб розірвано. Таким чином, вважає себе на даний час одинокою матірю на підставі ч.1 ст.18-1 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми».

Однак, заявник не довела суду, що не може отримати у відповідних органах довідку, а також не вказує для чого їй необхідно надання відповідного статусу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»передбачено, що при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Також п. 3 Постанови № 5 Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» рекомендує суддям при прийнятті заяви перевіряти чи не віднесено розгляд даної заяви до повноважень іншого органу, чи не тягне встановлення факту виникнення спору про право, а у випадку встановлення такої непідвідомчості відмовляти у відкритті провадження на підставі ч. 2ст. 122 ЦПК України. Також дана постанова рекомендує оскаржувати відмову відповідного органу в установленні такого факту заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому КАС України, а судам відмовляти у відкритті провадження.

Оскільки встановлення статусу одинокої матері, не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, встановлення такого статусу віднесено до повноважень іншого органу, суд вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за її заявою, повернувши таку.

Заявниці слід розяснити, що відмова відповідного органу суб'єкта владних повноважень у вчиненні дій може бути оскаржена до суду в порядку адміністративного судочинства.

Окрім цього, заявниці слід повернути сплачений нею судовий збір, так як у відповідності із ст.7 ч.1 п.2 Закону України „Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 234, 256, 258 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд, -

встановив:

У відкриті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -відмовити.

Зобов'язати Дрогобицьке управління державної казначейської служби України у Львівській області повернути ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 340 грн. на рахунок 0014 ГУ ДКСУ у Львівській області, код банку отримувача 825014, код отримувача 38007496, згідно квитанції від 29.11.2017 року платіж №1312ВЗП Дрогобич-8.

Копію ухвали разом із заявою та всіма доданими до неї документами направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя А.П. Хомик