Провадження № 2/761/7594/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Григоренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на дітей, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 27.09.2007 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з нею. Протягом останніх років відносини з відповідачем погіршилися, що призвело до фактичного припинення сімейних відносин, примирення не є можливим, вважає, що в інтересах дітей, вони мають залишитися проживати з матір'ю. Відповідач проживає окремо, матеріально дітей не утримує. Спір щодо спільного майна відсутній.

Тому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог в судовому засіданні, просила суд шлюб з відповідачем розірвати; визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх матір'ю; стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку /доходу/ щомісячно починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до повноліття дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стягнути судові витрати.

Позивач, представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити, зазначивши, що з вересня 2016 року позивач з відповідачем не проживають разом, відповідач не надає коштів на утримання дітей, спочатку відповідач не давав згоди на проживання дітей з позивачем, а потім на комісії погодився.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити, підтвердивши, що дійсно з вересня 2016 року не проживають разом з позивачем.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей просив задовольнити, підтримав висновок.

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що між сторонами зареєстровано шлюб 27.09.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5).

Від шлюбних відносин в подружжя народилася діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копія свідоцтв про народження (а.с. 6-7).

Відповідно висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №109/05/40-12087 від 07.12.2017 року позивач разом з дітьми фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_1.

Мати та батько в повному обсязі виконують батьківські обов'язки, займаються вихованням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, доглядають їх та піклуються про їх здоров'я.

Громадянин ОСОБА_2 надав письмові пояснення, що не заперечує щоб його діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали з мамою, після розлучення.

Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, враховуючи вищезазначені факти, взявши до уваги рішення Комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації від 06.12.2017 року (протокол № 28), керуючись інтересами дітей, відповідно до ч.1 ст.161 СК України підтримує позовну заяву громадянки ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею за адресою: АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з вересня 2016 року, примирення неможливе, спір щодо спільного майна відсутній.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей.

Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов'язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім'ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Враховуючи пояснення позивача, відповідача, інтереси дітей, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позовної вимоги в частині визначення місця проживання дітей разом з позивачем.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів).

Враховуючи обставини справи, перебування дітей на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліментів у розмірі 1/3 частки заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 10.10.2017 року до повноліття дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також висновок Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №109/05/40-12087 від 07.12.2017 року, беручи до уваги, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, керуючись ст.ст. 160, 161 СК України з урахуванням віку дітей станом на час розгляду справи, більшої необхідності у спілкування саме з матір'ю для належної самоідентифікації, з метою якнайкращого забезпечення прав та інтересів дітей, крім того, відповідач не заперечує проти проживання дітей з матір'ю, також враховуючи, що діти перебувають на утриманні позивачки, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 174, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України; ст.ст. 104, 110, 112, 113, 141, 157, 161, 180, 182, ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 184, 185, 191 Сімейного кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування в особі Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітніх дітей та стягнення аліментів на дітей - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який було зареєстровано 27.09.2007 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 3154 - розірвати.

Визначити місце проживання дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з їх матір'ю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 10.10.2017 року до повноліття дітей, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 с дохід держави судові витрати в розмірі 1280,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя