Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/806/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

12.04.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Чельник О.І.

секретар Бодопрост М.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від обовязку утримувати батька.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків.

Зазначав, що 05 серпня 1995 року між ним та ОСОБА_4 укладено шлюб. Від шлюбу мають дочку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є повнолітньою.

З березня 2014 року він є інвалідом першої групи з загального захворювання і потребує сторонньої допомоги у виконанні життєво важливих соціальних функцій. Єдиним доходом є пенсія по інвалідності, яка на день подачі позову становить 1321 грн. 21 коп., інших джерел доходу немає. Пенсія не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання, сума, яка залишається після оплати комунальних послуг та придбання ліків є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум і її ледь вистачає на харчування. Із близьких родичів є лише мати, яка є пенсіонером, не працює та не має можливості допомагати йому матеріально. Дочка в добровільному порядку матеріально йому не допомагає та не піклується про нього.

Просив стягнути з ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і довічно.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулась в суд до ОСОБА_2 про звільнення від обовязку утримувати батька.

Зазначала, що ОСОБА_2 має у власності двокімнатну квартиру, в якій проживає один, отримує щомісячну пенсію в розмірі, який перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб.

Вона та її мати не працюють. Зареєстровані та проживають в будинку бабусі. З вересня 2012 року по червень 2016 року вона навчалася в Дніпропетровському коледжі культури і мистецтв. Під час навчання ОСОБА_2 матеріальної допомоги їй не надавав. Також ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків, щодо її належного виховання та утримання до її повноліття. Коштів на її утримання в добровільному порядку не надавав. Аліменти за рішенням суду стягувались шляхом примусового виконання через державну виконавчу службу. За період з 2006 по 2008 роки ОСОБА_2 взагалі не сплачував аліменти, за нього це робила його мати. Заборгованість по аліментам станом на грудень 2011 року становила 14676 грн. 45 коп. В 2012 році він звертався до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам. З 2005 року і до її повноліття він фактично не спілкувався з нею. Також в 2006 році він не надав їй дозволу на виїзд за кордон на спортивні змагання, чим позбавив її фізичного та спортивного розвитку.

Просила звільнити її від обовязку утримувати та брати участь у додаткових витратах ОСОБА_2

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про звільнення від обовязку утримувати батька задоволено. Суд встановив, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх батьківських обовязків щодо належного виховання та утримання ОСОБА_3 в період до її повноліття, що є підставою для відмови в позові про стягнення з доньки аліментів на користь батька.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення його позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. Зазначає, що після розірвання шлюбу в 2005 році мати ОСОБА_3 добровільно відмовилась від будь-якої допомоги на утримання дитини. Лише наприкінці 2005 року вона звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Він неодноразово намагався відвідати дитину за останнім місцем проживання в м. Дніпропетровську, однак за даною адресою донька не проживала. Колишня дружина чинила йому перешкоди у виконанні своїх батьківських обовязків.

Сторони та їх представники про час та місце розгляду справи повідомлені під розписку (а.с.143-144,145-148), в засідання апеляційного суду не прибули. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити апеляційну скаргу (а.с.149).

В письмовому запереченні на апеляційну скаргу представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним та справедливим (а.с.151-154) та подав заяву про відкладення розгляду справи (а.с.161).

Колегія суддів приходить до висновку, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є істотними (стаття 308 ЦПК).

Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст. 204 СК).

Судом встановлено, що позивач є інвалідом першої групи загального захворювання (а.с.5,9), з 2005 року по цей час перебуває на обліку як хронічний алкоголік (а.с.104),розмір щомісячної пенсії позивача з грудня 2016 року становить 1619,41 грн., прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць осіб, які втратили працездатність, на 2016 рік встановлено у сумі 1074 грн. Крім того, позивач отримує додаткові кошти за ремонт взуття, що підтверджується показами свідків та не оспорюється позивачем.

Відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не працює, з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року навчалася в Дніпропетровському коледжі культури і мистецтв.

Крім того, суд встановив, що позивач ОСОБА_2 ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків щодо належного виховання та утримання ОСОБА_3 в період до її повноліття.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 18 квітня 2012 року підтверджується, що станом на грудень 2011 року заборгованість ОСОБА_2 по сплаті присуджених судом аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 становила 14676 грн.45 коп., враховуючи , що заборгованість з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2011 року виникла з поважних причин внаслідок інвалідності позивача, суд звільнив його частково від сплати заборгованості за аліментами на 6000 грн. (а.с.36-37), що свідчить про ухилення відповідача матеріально утримувати доньку без поважних причин до 01 січня 2009 року.

Також судом встановлено, що позивач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини як складову її виховання. ОСОБА_3 з 2003 року тренувалася в Дитячо-юнацькій спортивній школі № 2 м.Дніпропетровська , регулярно приймала участь в чемпіонатах як області так і України, виконала норму кандидата у майстри спорту з художньої гімнастики (а.с.38,39,41,42), не відвідував її на заняттях, не був присутній на батьківських зборах, мати сама забезпечувала доньку необхідним спортивним інвентарем, фінансувала поїздки на спортивні змагання, а коли виникло питання про надання батьком дозволу ОСОБА_3 на виїзд за кордон для участі у спортивних змаганнях, ОСОБА_2 не надав відповідного дозволу.

Відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільненні судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції повно і всебічно зясував обставини справи, перевірив доводи сторін, наданим сторонами доказам дав належну оцінку та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відмову в позові ОСОБА_2 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про звільнення її від обовязку утримувати батька. Доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача із висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.Передбачених законом підстав для переоцінки доказів апеляційним судом немає.

Рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону. В межах доводів апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів, підстав для зміни або скасування рішення суду не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 09 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_5