Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1592/17
Провадження № 2/376/790/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Ярошенко С.М.,

при секретарі Шумак Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом.

В позовній заяві позивач вказує, що син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, 25.02.2008 року склав заповіт на користь дочки, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 241.

15.05.2015 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина у складі майна, розташованого на території Сквирської міської ради та на території Великоєрчиківської сільської ради, Сквирського району, Київської області.

Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2.

Вважає, що заповіт посвідчений особою, яка не мала на те відповідних повноважень, оскільки рішення Виконавчого комітету Дулицької сільської ради про надання повноважень секретарю виконкому, ОСОБА_6, на вчинення нотаріальних дій не приймалося і відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України є нікчемним.

З урахуванням наведеного, зменшеного розміру позовних вимог, представник позивача в судовому засіданні просив визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, посвідчений 25.02.2008 року секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 241.

Відповідачі, представник відповідачів у судовому засіданні позов не визнали, вказавши, що вимоги є безпідставними, оскільки рішенням сесії Дулицької сільської ради від 12.04.2007 року, яка наділена більш широкими повноваженнями, ніж виконком сільської ради, делеговано ОСОБА_6 - секретарю ради, повноваження на вчинення нотаріальних дій. Окрім того, ОСОБА_2 зауважила, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 не брали участі у догляді за батьком. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи в судове засідання не зявилися, звернулися до суду з письмовими заявами про розгляд справи в їхній відсутності, позовні вимоги визнають.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, вивчивши письмові докази, надані сторонами, представниками сторін в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 25.02.2008 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 241.

15.05.2015 року ОСОБА_5 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина у складі майна, розташованого на території Сквирської міської ради та на території Великоєрчиківської сільської ради, Сквирського району, Київської області.

Спадкоємцями першої черги за законом є мати спадкодавця: ОСОБА_1 та діти спадкодавця: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Відповідно дост.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

На підставі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних. Родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.1247 ЦК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Статтею 1251 ЦК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно ст.37 Закону України « Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, уповноважені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування вчиняють, зокрема, таку нотаріальну дію: посвідчують заповіти (крім секретних).

У пункті 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №22/5 від 25 серпня 1994 року, визначено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних

депутатів покладено вчинення цих дій.

Відповідно до п.п.5 п.«б» ч.1 ст.38Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, державна реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Згідно ч.6 ст.59 цього Закону виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням сесії Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області від 12.04.2006 року було утворено виконавчий комітет та визначено його чисельність із затвердженням персонального складу.

Рішення Виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області про покладення на секретаря сільської ради повноважень на вчинення нотаріальних дій не приймалося.

Вказані обставини визнані представником Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, тому згідно ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України.

При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що рішення Виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області про покладення на секретаря сільської ради повноважень на вчинення нотаріальних дій не приймалося, у звязку з чим посвідчення заповіту, складеного ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчений 25.02.2008 року секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 241, здійснено з порушенням ст.38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», 37 Закону України «Про нотаріат», а тому відповідно до ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт є нікчемним.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, суд вважає стягнути з відповідачів по 320,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. 16, 203, 215,216,1251,1257 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.1, 37 Закону України «Про нотаріат»,

ст. 10,60,79,88,131,212-215,218 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати нікчемним заповіт, складений ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 на імя ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, посвідчений 25.02.2008 року секретарем виконавчого комітету Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області, зареєстрований у реєстрі за № 241.

Стягнути з ОСОБА_2, Дулицької сільської ради Сквирського району Київської області по 320,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ярошенко С.М.