АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 638/1699/14-ц Головуючий суддя 1-ї інстанції - Цвірюк Д.В.
Провадження № 22-ц/790/3384/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря: Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року (ухвалене суддею Цвірюк Д.В. 21 липня 2014 року),-

ВСТАНОВИЛА:

05 лютого 2014 року публічне акціонерне товариство«Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 28 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3, на підставі заяви про надання кредиту у розмірі 200 000,00 доларів США, було укладено кредитний договір №014/1800/74/85161, згідно умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 171 700,00 доларів США з відсотковою ставкою 13,25%, з кінцевим терміном повернення до 28 березня 2027 року.

ОСОБА_3 свої зобов'язання по кредитному договору не виконав та станом на 24 січня 2014 року сума заборгованості за цим договором становить 573 799,16 доларів США (яка складається із залишку заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам, суми пені), що дорівнює 4 586 376,69 грн. на час розгляду справи.

Також 28 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 014/1800/74/85161/2, відповідно до якого вона взяла на себе солідарну відповідальність за неналежне виконання ОСОБА_3 умов зазначеного кредитного договору.

Крім того 31 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/1800/82/96993, згідно умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 184 620,00 доларів США з відсотковою ставкою 14% строком повернення до 31 січня 2018 року. Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання по кредитному договору не виконав та станом на 27 січня 2014 року сума заборгованості за кредитом становить 787 352,74 доларів США (яка складається із залишку заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам, суми пені), що дорівнює 6 293 310,45 грн.

З урахування зазначеного позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року в розмірі 4 586 376,69 грн.; з ОСОБА_3 стягнути заборгованість також по кредитному договору № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року в розмірі 6 293 310,45 грн., та судовий збір з відповідачів.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року позов задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року у розмірі 4 586 376, 69 гривень. Стягнено з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року у розмірі 6 293 310, 45 гривень. Стягнено з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 1 827, 00 гривень з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на ті обставини, що вказане рішення було постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що судом не було враховано той факт, що відповідач ОСОБА_3 на час укладення договору перебував у шлюбі з ОСОБА_6 Рішенням суду від 04 квітня 2011 року шлюб розірвано та розподілено спільне сумісне майно подружжя, в тому числі квартиру АДРЕСА_1, на придбання якої і брався кредит. При цьому борги подружжя розподілені не були. Також зазначає, що головуючий суддя неправильно вирішив заяву про відвід, оскільки раніше розглядав справу про розірвання шлюбу та розподіл майна між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_6, що свідчить про його упередженість. Зазначав, що заборгованість по кредитним договором не підтверджена належними доказами, пропущена позовна давність звернення позивачем до суду.

В суді апеляційної інстанції представники відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримували, просили її задовольнити, рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні 22 грудня 2017 року зазначав, що рішення суду ухвалене без урахування тих обставин, що в суді першої інстанції розглядається позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Експертом необґрунтовано визначена сума заборгованості в доларах США. Розмір пені не підтверджений належними доказами, про що зазначено у висновках експерта.

ОСОБА_3 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в судове засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його інтереси представляли його представники.

В судове засідання 19 грудня 2017 року ОСОБА_3 надав заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він має намір укласти угоду з адвокатом.

Проте, в судове засідання 22 грудня 2017 року ні ОСОБА_3, ні його адвокат не з'явились.

За таких обставин, дотримуючись принципу розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглядати справу за участю представника відповідача, довіреність на участь якого у розгляді справи не скасована. Його участь у розгляді справи не суперечить Конституції України, ЦПК України та Перехідним положенням до ЦПК України.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - Кожихов А.Ю. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що рішення суду є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконав умови договору за кредитними договорами, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року у сумі 4 586 376,69 грн. підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4

По кредитному договору № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року заборгованість у сумі 6 293 310,45 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що погодитися з висновками суду першої інстанції в повному обсязі не можна, виходячи з наступного.

28 березня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого згідно статуту є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3, на підставі заяви від 27 лютого 2007 року про надання кредиту у розмірі 200 000,00 доларів США, було укладено кредитний договір №014/1800/74/85161, згідно умов якого банк зобов'язувався надати позичальникові кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 171 700,00 доларів США з процентною ставкою 13,25% з кінцевим терміном повернення до 28 березня 2027 року, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісію згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором (а.с. 7, 13-18 том 1).

Також, 28 березня 2007 року між банком та поручителем - ОСОБА_4 був укладений договір поруки №014/1800/74/85161/2, згідно п. 1.2 якого поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням боржника - ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року, а саме, повернути кредит в розмірі 171 700,00 доларів США, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі. Згідно п. 3.1 договору поруки, сторони договору встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України. Сторони договору встановили, що поручитель не може передавати свої обов'язки по цьому договору третім особам без письмової згоди банку (а.с. 23-24 том 1).

Банком виконані взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року щодо видачі кредиту.

Відповідно до п. 1.3 зазначеного кредитного договору погашення кредиту здійснюється позичальником згідно графіку погашення кредиту в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно з п. 1.1 цього договору, погашення процентів (відсотків) за користування кредитом щомісячно (а.с. 13 том 1).

Згідно п.1.4 договору процентна ставка за користування кредитом складає 13,25 % річних. Сторони домовилися, що кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника коригувати (змінювати) процентну ставку протягом дії цього договору у випадках, передбачених п.1.5 - 1.6 договору, та з дотриманням порядку, передбаченого п. 6.2 цього договору (а.с. 13-14 том 1).

Сторони домовились, що процентна ставка за користування кредитом збільшується на 5 % річних від ставки, вказаної у п. 1.4 договору, при невиконанні позичальником будь-якої умови договору, в т.ч. у випадку несвоєчасного погашення кредиту та процентів за договором (а.с. 13 том 1).

Відповідно до п.1.8 договору додатково позичальник сплачує на користь кредитора комісію за кредитне обслуговування (управління кредитом) за договором, що визначено умовами цього договору (а.с. 13 том 1).

Пунктом 5.5 договору передбачено, що позичальник зобов'язується достроково здійснити повернення кредиту, процентів та інших платежів, що визначені договором, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту (а.с.13 том 1).

Крім того, відповідно до п. 6.5 договору кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих процентів за користування кредитом, неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави/іпотеки, інших договорів, що забезпечує погашення кредиту, та в інших випадках, передбачених цим договором (а.с.14 том 1).

Пунктом 10.1 договору передбачено, що за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу та штраф 20 грн. за кожний день прострочки (а.с. 14 том 1).

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за зазначеним кредитним договором станом на 24 січня 2014 року згідно наданого позивачем розрахунку утворилась заборгованість за цим кредитом у загальному розмірі 573 799,16 доларів США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27 січня 2014 року - 4 586 376,69 гривень) (а.с. 19-22 том 1).

Також судом встановлено, що 31 січня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого згідно статуту є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_3 на підставі заяви від 18 січня 2008 року було укладено кредитний договір №014/1800/82/96993, згідно умов якого банк зобов'язувався надати позичальникові кредит у розмірі 184 620,00 доларів США на споживчі цілі з процентною ставкою 14,00% з кінцевим терміном повернення до 31 січня 2018 року, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісію згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором (а.с. 26-30 том 1).

Відповідно до п.1.3 договору позичальник сплачує комісію за надання кредиту у розмірі 18 281,00 гривень без ПДВ згідно курсу долара США на день укладення кредитного договору; щомісячний аутентичний платіж у розмірі 2 855,63 доларів США 31 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту.

Згідно з п.4.1 договору кредитор має право в односторонньому порядку на власний розсуд без згоди позичальника, але не частіше одного разу в шість місяців, змінити процентну ставку за кредитом у разі настання подій, які мають безпосередній вплив на вартість (збільшення вартості) кредитних ресурсів установи кредитора та не залежать від волі сторін.

Пунктом 16.1 договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх обов'язків згідно цього договору, кредитор має право вимагати дострокового виконання грошових зобов'язань згідно умов, викладених у п.9 цього договору, зокрема дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою сум, належних до сплати на дату пред'явлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору.

Згідно п.16.3 за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим договором позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється, починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого зобов'язання включно. Сплата пені здійснюється в порядки та строки, передбачені для здійснення аутентичних платежів за кредитом або в будь-який інший день за згодою або на вимогу кредитора. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобов'язання.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за цим кредитним договором станом на 27 січня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом у загальному розмірі 787 352,74 доларів США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 27 січня 2014 року - 6 293 310,45 гривень), що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо, договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 611, 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом зі ст. 1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк, що встановлені договором. Крім того, до ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Крім того, згідно ст. 553 ЦК України поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, оскільки при розгляді справи як в суді першої так і апеляційної інстанції було достовірно встановлено, що ОСОБА_3 не виконав умови кредитних договорів, внаслідок чого виникла заборгованість по ним, то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що є правові підстави для стягнення заборгованості за кредитними договорами з відповідачів.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру заборгованості за кредитними договорами, яка підлягає стягненню з відповідачів.

Згідно наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року на 27 січня 2014 року розмір заборгованості складав 4 586 376,69 грн., яка включала заборгованість за тілом кредиту 145 672,81 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на зазначену дату становила 1 164 362,77 грн., заборгованість за відсотками 74 615,76 доларів США, що становила 596 403,77 грн., пеня 353 510,59 доларів, що складало 2 586 376,69 грн. (а.с. 19-24).

Відповідно до розрахунку до кредитного договору № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року заборгованість за кредитним договором складала 519 327,40 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27 січня 2014 року становило 4 150 983, 91 грн., яка складається: заборгованість за кредитом 173 173,03 долара США, що становить 1 384 172,03 грн., заборгованість за відсотками 94 852,31 долара США, що становить 758 154,51 грн.; сума пені, нарахованої за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків за ним 519 327,40 доларів США, що становить 4 150 983,91 грн. (а.с. 33 - 36 том 1).

Із висновку судової - економічної експертизи № 11499 від 21 листопад 2017 року вбачається, що вищезазначена заборгованість по тілу кредиту та по процентам за користування кредитом за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року нарахована ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» правильно, відповідно у сумі 145 672,80 доларів США та 74 615,76 доларів США (а.с. 22-32 том 2).

Заборгованість за кредитним договором № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року по тілу кредиту 173 173,04 доларів США та по відсоткам за користування кредитом в сумі 94 852,31 доларів США також відповідає наданому ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» розрахунку (а.с. 22-32 том 1).

Проте при ухваленні рішення судом першої інстанції необґрунтовано не було враховано, що згідно умов кредитних договорів та графіків погашення кредиту повернення кредитних коштів було передбачено шляхом внесення щомісячних платежів по тілу кредиту та процентам (а.с. 13, 16-18, 26, 31-32 том 2 ).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року вбачається, що останні платежі були проведені відповідачем в березні 2010 року (а.с. 21 том 2).

При розгляді справи як в суді першої так і апеляційної інстанції представником позивача не було надано доказів, що після березня 2010 року ОСОБА_3 були здійснені будь - які дії, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

Відповідно до правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс/15, від 06 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 12 листопада 2014 року № 6-167цс14,які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України (який діяв на час ухвалення рішення судом першої інстанції) повинні враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначено, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже колегія суддів вважає, що оскільки позовні вимоги були предявлені до відповідачів 05 лютого 2014 року (а.с. 1 том 1 ), то відповідно до ст. 257 ЦК України по щомісячним платежам щодо стягнення процентів за вищезазначеним кредитним договором за період з березня 2010 року по лютий 2011 рік пропущені строки позовної давності.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що за зазначений період заборгованість по процентами не підлягає стягненню з ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4

Відповідно до розрахунку заборгованості за цим кредитним договором заборгованість по процентам з 14 квітня 2010 року по 05 лютого 2011 року складає 16 182,00 доларів США.

Отже заборгованість по процентам за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року яка підлягає стягненню з відповідачів, складає 58 443,76 доларів США, що еквівалентно 466 965,64 грн. за курсом НБУ станом на час укладення судового рішення (74 625,76 доларів США - 16 182,00 доларів США х 7,99).

Із п.4.1 договору поруки вбачається, що договір поруки набирає чинності з дня його підписання і діє до повного виконання боржником боргових зобов'язань за кредитним договором.

Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань.

Також порука припиняється, якщо банк, в межах трирічного строку з дня настання строку виконання боргових зобов'язань не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже договором поруки передбачений трирічний строк позовної давності вимог до поручителя.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16 зазначено, що за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Отже, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше визначеного числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку або строку визначеного договором для пред'явлення вимог до поручителя.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж вказаних строків після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини за договором поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту, до збігу шестимісячного строку або строку визначеного договором з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що дія поруки по зобов'язанню за вказаним кредитним договором за період з 14 березня 2010 року по 05 лютого 2011 року припинилася.

Що стосується доводів апеляційної скарги про припинення поруки за зазначеним договором в цілому, то колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу, оскільки в вищенаведеній правовій позиції Верховного Суду України зазначено, що при визначенні умовами договору кредиту окремих самостійних зобов'язань боржника про повернення боргу щомісяця частинами і у разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через 6 місяців або строку, зазначеному в договорі поруки, порука в цілому не припиняється, якщо дія кредитного договору не закінчилася.

Із матеріалів справи вбачається, що за період з 14 березня 2010 року по 02 лютого 2011 року підлягала стягненню заборгованість по тілу кредиту у розмірі 7 211,59 доларів США, що складало 57 620,58 грн. за курсом долара США до гривні України по даним НБУ.

Отже розмір заборгованості, який підлягав стягненню з відповідачів солідарно по тілу кредиту та по процентах за користування кредитом за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року, складає 1 573 707,83 грн. (1 164 362,77 -57 620,58 грн. + 466 965,64 грн.).

З ОСОБА_3 по даному кредитному договору підлягає стягненню сума тілу кредиту у розмірі 57 620,58 грн.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року, то колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає зміні, оскільки по щомісячним платежам по процентам за період з 30 березня 2010 року по 05 лютого 2011 року сплив строк позовної давності.

Так, із наданого банком розрахунку по зазначеному кредитному договору, правильність якого в частині нарахування заборгованості по процентам за користування кредитом підтверджена висновком судової - економічної експертизи № 11499 від 21 листопада 2017 року, вбачається, що останній платіж по зазначеному кредитному договору був здійснений ОСОБА_3 16 березня 2010 року (а.с. 33- 35 том 1).

Строк наступного платежу за кредитним договором передбачено 30 березня 2010 року.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості по даному кредитному договору також пред'явлені 05 лютого 2014 року (а.с. 1 том 1).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що за період з 31 березня 2010 року по 05 лютого 2011 року позивачем пропущені строки позовної давності про стягнення з боржника процентів за користування кредитом.

Із розрахунку заборгованості по цьому кредитному договору вбачається, що сума заборгованості по сплаті процентів за період з 30 березня 2010 року по 02 лютого 2011 року складає 20 225,32 доларів США, що за курсом НБУ становить 161 868,61 грн.

Отже, розмір заборгованості по процентах за кредитним договором№014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року складає 74 627,00 доларів США, що становить за курсом НБУ - 596 269,73 грн. (94 852,31 - 20 225, 32 х 7,99).

За таких обставин, на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в зазначеній частині та стягує солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року в сумі 1 573 707,83 грн. (196 959,67 доларів США), яка складається із заборгованості по тілу кредиту 1 106 742, 19 грн. та по процентах 466 965,64 грн.

З ОСОБА_3 на користь відповідача підлягає стягненню заборгованість по вказаному кредитному договору у сумі 57 620,58 грн. (7 154,20 доларів США).

З ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року підлягає стягненню 1 979 926,35 грн. (247 800,00 доларів США), яка складається із заборгованості по тілу кредиту у сумі 1 383 656,60 грн. та по процентам 596 269,73 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості по пені, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає зміні, виходячи з наступного.

Із висновку судової - економічної експертизи № 11499 від 21 листопада 2017 року вбачається, що станом на 24 січня 2014 року за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року сума заборгованості становить 220 288,56 доларів США, яка складається з основного боргу (тіло кредиту) - 145 672,80 доларів США; по відсоткам за користування кредитом - 74 615,76 доларів США. Також, загальна заборгованість за кредитним договором № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року станом на 27 січня 2014 року становить 268 025,35 доларів США, яка складається з основного боргу (тіло кредиту) - 173 173,04 доларів США; по відсоткам за користування кредитом - 94 852,31 доларів США. Заборгованість по пені за кредитними договорами № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року документально підтвердити не надається можливим у зв'язку з відсутністю в розрахунку банку бази нарахування пені у національній валюті України з урахуванням зміни курсу долара США.

Проте колегія суддів вважає, що зазначені висновки експертизи не можуть бути визнані правовими підставами для відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором по пені.

Зазначаючи, що заборгованість по пені по вищевказаним кредитним договорам підтвердити не надається можливим, експерт послався на відсутність в розрахунку банку бази нарахування пені у національній валюті України з урахуванням зміни курсу долара США.

Але, в матеріалах справи є розрахунок по пені за кредитними договорами №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року та № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року щомісяця в доларах, як передбачено умовами кредитного договору.

Курс долара по відношенню до гривні України згідно офіційного курсу, визначеному Національним банком України, є загальновідомим фактом.

У зв'язку з чим, є можливість перевірити як правильність нарахування пені так і нарахування її у національній валюті з урахуванням зміни курсу долара США на час здійснення платежу.

При цьому, колегія суддів не погоджується з вимогами ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», викладеними в позовній заяві, та висновками суду першої інстанції про стягнення пені за весь час прострочення виконання зобов'язань та за курсом долара США по відношенню до гривні України на час ухвалення судового рішення.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України ).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Отже, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року по справі № 6-2667цс16 та від 01 квітня 2015 року по справі № 3-29гс15.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 15 травня 2017 року по справі № 752/13877/15-ц, не може бути визнано правовою підставою в підтвердження їх позовних вимог в частині стягнення пені в доларах США по відношенню до курсу долара України на час розгляду справи, оскільки із даної постанови вбачається, що Верховний Суд України визнав правильним розрахунок заборгованості за кредитним договором, у тому числі пені в іноземній валюті з переведенням її в національну за курсом, установленому Національним банком України на час розрахунку. Правова позиція по зазначеній постанові Верховним Судом України не викладена.

Крім того, згідно даних Національного банку України курс долара США по відношенню до гривні України, як на час нарахування щомісячних платежів по пені, так і на час ухвалення заочного рішення судом першої інстанції, не змінювався та складав 7,9933 грн. до 1 долара США.

Також колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що підлягає стягненню з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно пеня за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року, а за кредитним договором № 014/800/82/9993 від 31 січня 2008 року з ОСОБА_3 за період з 05 лютого 2013 року по 05 лютого 2014 року.

При визначенні заборгованості по пені за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року колегія суддів керується наступним.

Так, згідно з розрахунком заборгованість за зазначеним кредитним договором по пені складає: за період з 05 лютого по 14 лютого 2013 року 4 073,23 доларів США, що дорівнює 32 545,10 грн.; за період з 14 лютого по 14 березня 2013 року - 11 366,81 доларів США, що дорівнює 90 820,81 грн.; за період з 14 березня по 14 квітня 2013 року - 12 925,07 доларів США, що дорівнює 103 271,31 грн.; за період з 14 квітня по 14 травня 2013 року - 12 761,34 доларів США, що дорівнює 101 963,11 грн.; за період з 14 травня по 14 червня 2013 року - 13 646,84 доларів США, що дорівнює 108 343,04 грн.; за період з 14 червня по 14 липня 2013 року - 13 559,83 доларів США, що дорівнює 108 343,04 грн.; за період з 14 липня 2013 по 14 серпня 2013 року 14 368,61 доларів США, що дорівнює 114 805,19 грн.; за період з 14 серпня по 14 вересня 2013 року - 14 733,60 доларів США, що дорівнює 117 721,46 грн.; за період з 14 вересня по 14 жовтня 2013 року - 14 611,53 доларів США, що дорівнює 116 746,16 грн., за період з 14 жовтня по 14 листопада 2013 року - 15 455,37 доларів США, що дорівнює 123 488,41 грн.; за період з 14 листопада по 14 грудня 2013 року - 15 310,02 доларів США, що дорівнює 122 327,06 грн.; за період з 14 грудня 2013 року по 14 січня 2014 - 16 177,14 доларів США, що дорівнює 129 255,35 грн.; за період з 14 січня по 24 січня 2014 року - 5336,17 доларів США, що дорівнює 42 635,99 грн. (а.с. 19-22 том 1).

Отже розмір заборгованості по пені відповідачів за період з 05 лютого 2013 року по 24 січня 2014 року складає 164 327,56 доларів США, що дорівнює - 1 312 977,20 грн.

Відповідно до розрахунку за кредитним договором № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року заборгованість по пені складала: за період з 05 лютого по 28 лютого 2013 року 14 121,30 доларів США, що дорівнює 112 829,18 грн.; за період з 28 лютого по 30 березня 2013 року - 18 060,37 доларів США, що дорівнює 144 302,35 грн.;за період з 30 березня по 30 квітня 2013 року - 19 216,15 доларів США, що дорівнює 153 537,04 грн.; за період з 30 квітня по 30 травня 2013 року - 19 137,74 доларів США, що дорівнює 152 910,54 грн.; за період з 30 травня по 30 червня 2013 року - 20 335,02 доларів США, що дорівнює 162 476,81 грн.; за період з 30 червня по 30 липня 2013 року - 20 226,16 доларів США, що дорівнює 161 607,10 грн.; за період з 30 липня по 30 серпня 2013 року - 21 465,43 доларів США, що дорівнює 171 508,78 грн.; за період з 30 серпня 2013 року по 30 вересня 2013 року - 22 037,76 доларів США, що дорівнює 176 081,70 грн.; за період з 30 вересня по 30 жовтня 2013 року - 21 881,65 доларів США, що дорівнює 174 834,70 грн.; за період з 30 жовтня по 30 листопада 2013 року - 23 184,94 доларів США, що дорівнює 185 247,67 грн.; за період з 30 листопада по 30 грудня 2013 року - 22 998,82 доларів США, що дорівнює 183 760,57 грн.; за період з 30 грудня 2013 року по 27 січня 2014 року - 21 989,35 доларів США, що дорівнює 175 694,91 грн.

Отже заборгованість по пені за вищевказаним кредитним договором за період з 05 лютого 2013 року по 27 січня 2014 року складає 244 654,69 доларів США, що дорівнює 1 954 790,97 грн.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що за кредитним договором № 014/800/74/85161 від 28 березня 2007 року солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає стягненню заборгованість за пенею у сумі 1 312 977,20 грн.

По кредитному договору № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року з ОСОБА_3 підлягає стягненню заборгованість за пенею у сумі 1 954 790,97 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_3, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Представник ОСОБА_3 в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на положення ч. 4 ст. 65 СК України та вказував, що оскільки на отримані кредитні кошти відповідачем ОСОБА_3 було придбано квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя, то зазначений кредитний договір створює обов'язки щодо повернення кредиту і для ОСОБА_6

Суд апеляційної інстанції не погоджується з вказаними доводами, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Позивачем пред'явлено позовну вимогу саме до відповідача ОСОБА_3, який є позичальником за кредитними договорами, та до поручителя за кредитним договором - ОСОБА_4

В даному випадку відповідач ОСОБА_3 у разі виконання вимог позивача не позбавлений можливості пред'явити регресний позов до ОСОБА_6

Перебування ОСОБА_3 у шлюбі в будь-якому разі не може бути підставою для відмови в задоволенні позову банку.

Щодо посилань представників ОСОБА_3 на наявність рішення від 06 червня 2013 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки між тими самими сторонами, про той самий предмет позову, із тих самих підстав, суд вважає, що вони також не заслуговують на увагу.

Звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості є різними предметами позову і наявність рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не є підставою для закриття провадження у справі про стягнення заборгованості.

Крім того, при розгляді справи було достовірно встановлено, що рішення суду по позовним вимогам ПАТ «Райффайзен банк Аваль» не ухвалене.

Щодо пояснень апелянта про необґрунтовану відмову в задоволенні заяви про відвід судді, колегія суддів виходить з того, що ухвалення рішення про розірвання шлюбу і розподіл майна за позовом ОСОБА_3 не є перешкодою для подальшого розгляду справи про стягнення заборгованості, і не може свідчити про упередженість чи заінтересованість судді в результатах справи. За таких обставин суддею було правильно відмовлено в задоволенні заяви про відвід.

Колегія суддів також виходить з того, що суддя Шишкін О.В., якому був заявлений відвід під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, не був головуючим суддею при розгляді справи по суті, і рішення, що оскаржується, не ухвалював.

За таких обставин, колегія суддів правових підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги у повному обсязі не вбачає.

Зважаючи на вищевикладене колегія суддів стягує солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року у сумі 2 886 685,03 грн., яка дорівнює 361 287,24 доларів США.

Також по зазначеному договору колегія суддів стягує з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором 57 620,58 грн., що дорівнює 7 211,59 доларів США.

З ОСОБА_3 по кредитному договору № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року підлягає стягненню заборгованість у сумі - 3 934 717,30 грн., що дорівнює 492 455,23 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України колегія суддів визначає судові витрати по справі пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3 654,00 грн.

ОСОБА_3 понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 4 019,40 грн. та витрат на проведення судової - економічної експертизи у сумі 29 760,00 грн., а всього 33 779,40 грн.

Позивачем пред'явлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за двома кредитними договорами у сумі 10 879 687,14 грн. (4 586 376,69 грн. + 6 293 310,45 грн.).

Колегією суддів стягується з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитними договорами у сумі 6 879 022,91 грн. (860 954,05 доларів США), що складає 64% від суми пред'явленого позову.

Отже позивачу підлягають відшкодуванню судові витрати у сумі 2 338,56 грн. (3654,00 х 64%).

Відповідачу ОСОБА_3 - у сумі 12 160,58 грн. (33 779,40 х36%).

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з позивача на користь відповідачів різницю між судовими витратами, а саме, 9 882, 02 грн.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384, ст. 389 ЦПК України, колегія судді,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також з ОСОБА_3 заборгованості за кредитом, процентами за користування кредитом та пенею - змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року у сумі 2 886 685,03грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 1 106 742,19 грн., процентами за користування кредитом у сумі 466 965,64 грн. та пенею - 1 312 977,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитом зазначеного договору у сумі 57 620,58 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договоро№014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року у сумі 3 934 717,30 грн., яка складається із суми заборгованості за кредитом у розмірі 1 383 656,60 грн., процентами за користування кредитом у сумі 596 269,73 грн. та пенею - 1 954 790,97 грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 9 822,02 грн.

В іншій частині заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук