Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/3495/15-ц Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 43 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року у справі за позовом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області до комунального підприємства Житомирської районної ради Житомирської області "АГРОВОДСЕРВІС" та Удод - ОСОБА_2 про визнання недійсними рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло, за участю третьої особи - ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року Новогуйвинська селищна рада звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що у 2013 році стало відомо про вибуття квартири АДРЕСА_1 з житлового фонду Новогуйвинської селищної ради за відсутності законних на те підстав та з порушенням передбаченої законодавством процедури. Уповноваженим органом приватизації даної квартири було комунальне підприємство «Агроводсервіс» Житомирської районної ради.

Так, 15 вересня 2010 року ОСОБА_5 підписав заяву до керівника відділу приватизації щодо приватизації вищевказаної квартири, що за своїм характером та змістом є правочином.

На підставі розпорядження від 21 вересня 2010 року за №4798 цього ж дня на імя ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності на житло.

Позивач також зазначає, що у даному випадку було відсутнє вільне волевиявлення ОСОБА_5 на приватизацію вказаного житла, оскільки останній хворів на психічні розлади здоровя та перебував під наглядом у Житомирській обласній психіатричній лікарні № 1.

Таким чином, вважає, що розпорядження КП "Агроводсервіс" № 4798 від 21 вересня 2010 року та свідоцтво про право власності на житло, яке видане на його підставі, підлягають визнанню недійсними.

З урахуванням викладеного вище, Новогуйвинська селищна рада просила суд визнати недійсним та скасувати розпорядження і свідоцтво про право власності на житло № 4798 від 21 вересня 2010 року про безоплатну передачу у власність квартири АДРЕСА_2; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 9882601 від 13 січня 2014 року, та право власності на вищевказану квартиру, що зареєстроване за ОСОБА_1

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсними та скасовано розпорядження №4798 від 21 вересня 2010 року про приватизацію та свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що у 2005 році ОСОБА_5 був обвинуваченим у кримінальній справі, у рамках якої проведено прижиттєву судову психіатричну експертизу. За результатами даної експертизи встановлено, що станом на 31 березня 2005 року останній міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Отже, висновки, викладені в експертному дослідженні № 315 від 19 травня 2017 року КМЦСЕ про можливу наявність в його племінника спадкових хвороб, спростовуються висновком вищевказаної прижиттєвої судової психіатричної експертизи.

Окрім того, на його думку, висновки експертів базуються на показах свідків, та фактично експертний висновок № 315 від 19 травня 2017 КМЦСЕ відрізняється від висновку комісії Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 № 272-2016 від 9 серпня 2016 року лише показами свідків та у дослідницькій частині містить відображення тільки частини показів свідків, які трактуються судом на користь позивача.

Вважає, що в експертному висновку від 19 травня 2017 року жодним чином не відображено, чим керувалися судові експерти при прийнятті рішення про те, що саме 15 вересня 2010 року ОСОБА_5 не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Будь-які медичні дані про стан здоровя племінника у період з 19 липня 2010 року по 16 грудня 2010 року відсутні, а медичні дані з 6 липня 2010 року по 19 липня 2010 року та з 16 грудня 2010 року свідчать про адекватний психічний стан ОСОБА_5

Стверджує, що суд безпідставно не вирішив питання про виклик експертів у судове засідання.

Також зауважив, що судом визнано недійсним тільки похідний правочин, а саме, розпорядження № 4798 від 21 вересня 2010 року, а не заява про передачу у приватну власність спірної квартири від 15 вересня 2010 року.

Окрім того, що суд безпідставно не застосував позовну давність, оскільки позов подано у лише листопаді 2015 року.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали апеляційну скаргу.

На думку представників позивача та третьої особи, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які зявились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена квартира перебувала на обслуговуванні комунального підприємства «Агроводсервіс» Житомирської районної ради.

15 вересня 2010 року ОСОБА_5 звернувся до керівника органу приватизації із заявою про передачу йому у приватну власність зазначеної квартири.

На підставі розпорядження від 21 вересня 2010 року за №4798 комунальним підприємством «Агроводсервіс» на імя ОСОБА_5 21 вересня 2010 року видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_4.

У вказаній квартирі з 28 вересня 2010 року зареєстрована ОСОБА_3

12 червня 2012 року ОСОБА_5 помер.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після смерті його племінника ОСОБА_5

Звертаючись до суду з даним позовом, Новогуйвинська селищна рада, як на підставу визнання недійсними зазначеного розпорядження та свідоцтва про право власності на житло, посилалась на ту обставину, що на момент написання заяви про приватизацію цієї квартири ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок психічного захворювання.

За правилами ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 225 ЦК України також передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Отже, з аналізу вищезазначених правових норм слід дійти висновку, що підставою для визнання правочину недійсним має бути встановлена судом повна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Матеріали справи свідчать, що за життя ОСОБА_7 мав інвалідність 2 групи з дитинства у звязку із ДЦП, страждав на деменцію внаслідок органічного ураження головного мозку (родова травма) з психопатизацією особистості, соціальною дезадаптацією, психічні та поведінкові розлади внаслідок зловживання алкоголем. Протягом періоду з 2008 року по липень 2010 року тричі лікувався у КУ ЖЦРЛ у звязку із соматичною патологією. У 1986, 2002 та 2004 роках перебував на лікуванні у Житомирській ОПЛ №1 у звязку з порушенням поведінки. Останній раз був виписаний із діагнозом: розлад поведінки внаслідок вживання алкоголю, залишкові явища перенесеної пологової ЧМТ зі зниженням інтелекту та психопатизацією особистості. З 2008 року тричі оглядався районним психіатром, під час оглядів лікарем підтверджувався попередній діагноз.

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 КК України. Долучений до матеріалів справи акт судово-психіатричної експертизи від 27 квітня 2005 року, проведеної в межах даного кримінального провадження, свідчить про те, що станом на 31 березня 2005 року, а також на момент проведення даної експертизи ОСОБА_5 міг давати звіт своїм діям та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребував.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоровя, суть якої полягає у тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до розяснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсними із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

З метою визначення психічного стану померлого ОСОБА_5 під час написання ним вказаної заяви за клопотанням позивача ухвалою суду від 16 січня 2016 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертній комісії Житомирської обласної психіатричної лікарні №1.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №272-2016 від 9 серпня 2016 року на момент написання заяви, 15 вересня 2010 року, ОСОБА_7 міг давати звіт своїм діям та керувати ними. При цьому, експерти зазначили, що на момент написання вказаної заяви ОСОБА_7 виявляв ознаки легкої розумової відсталості з емоційно-вольовою нестійкістю внаслідок пологової черепно-мозкової травми. Однак, ступінь розумової відсталості та емоційно-вольових порушень у нього на той час не була настільки виражена, коли б він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому, експертам на дослідження були надані матеріали цивільної справи та медичні документи: амбулаторна картка, три медичні карти стаціонарного хворого, акт СПЕК при Житомирській ОПЛ №1 та медичні картки стаціонарного хворого з КУЦРЛ.

Після допиту в судовому засіданні свідків ухвалою суду від 23 грудня 2016 року призначено додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3.

Ухвалою суду від 2 лютого 2017 року замінено субєкта експертної діяльності з Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3 на Київський міський центр судово-психіатричної експертизи.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №315 від 19 травня 2017 року ОСОБА_5 на період написання заяви щодо приватизації квартири ( 15 вересня 2010 року) страждав на органічне ураження головного мозку поєднаного генезу ( резидуально-органічного, інтоксикаційного) з помірним інтелектуально-мнестичним зниженням, ускладненим синдромом залежності від алкоголю, з вираженими розладами особистості та поведінки, та на момент написання заяви щодо приватизації квартири ( 15 вересня 2010 року) за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції взяв до уваги висновок додаткової судово-психіатричної експертизи, зазначивши про те, що висновок судово-психіатричної експертизи від 9 серпня 2016 року викликає сумніви в його правильності, оскільки його дослідницька частина протирічить кінцевим висновкам та матеріалам справи.

Однак, на думку колегії суддів, висновок додаткової судово-психіатричної експертизи вказує на певну вибірковість у дослідженні обєктів експертизи, зокрема, показів свідків, та не містить науково обгрунтованих мотивів, з яких експерти дійшли висновку про те, що наявне в ОСОБА_8 захворювання було виражене настільки, що позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до п.35 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженої Наказом МОЗ України від 8 жовтня 2001 року за №397, висновок експертизи має бути обгрунтованим і містити відповіді на поставлені перед ним питання у межах його компетенції, мати конкретний характер. У разі виявлення експертом важливих фактів, з приводу яких йому не були поставлені запитання, він дає відповідь з власної ініціативи. Відповіді не можуть мати форму рекомендацій або вказівок слідству чи суду.

При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоровя особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз, а також на особисте дослідження особи ( якщо це є можливим), зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити, чи повністю особа не здатна була внаслідок цього захворювання усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Висновок експерта повинен бути повним та категоричним і не має допускати іншого розуміння змісту, ніж зазначений.

Разом з тим, у висновку додаткової судово-психіатричної експертизи від 19 травня 2017 року експерти зазначили, що, хоча зниження інтелектуально-мнестичної сфери в ОСОБА_7 було виражено помірно, що підтверджується медичною документацією, у той же час у нього відмічалось значно виражене порушення емоційно-вольової сфери та порушення соціальної адаптації. При цьому, експерти взяли до уваги покази свідків, допитаних в судовому засіданні, які підтвердили ту обставину, що ОСОБА_7 протягом останніх років життя зловживав алкогольним напоями, його поведінка була неадекватною, він мав неохайний вигляд, його квартира буда забруднена.

Таким чином, в основу даного висновку покладено покази свідків, а відповіді на поставлені перед експертами питання не містять наукового обгрунтування. Окрім того, експерти не зробили висновок про абсолютну неспроможність ОСОБА_7 розуміти значення своїх дій та керувати ними станом на 15 вересня 2010 року. У висновку також відсутня вказівка на час, з якого ОСОБА_8 страждав на психічне захворювання, яке позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними.

З огляду на вищезазначене, висновок додаткової судово-психіатричної експертизи не може бути взятий до уваги при вирішенні даного спору.

В судовому засіданні сторонам розяснено право на звернення до суду із клопотанням про призначення у справі відповідної судової експерти, проте останні не скористались цим правом.

За таких обставин, враховуючи висновок судово-психіатричної експертизи №272-2016 від 9 серпня 2016 року, який узгоджується з іншими доказами у справі, а саме: медичною документацією, актом судово-психіатричної експертизи від 27 квітня 2005 року, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, рішення підлягає скасуванню з постановленням нового,- про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.259,268,367,368,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 4 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, - про відмову у задоволенні позовних вимог Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання недійсними рішення про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 2 січня 2018 року.

Головуюча Судді: