Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" про захист прав споживачів, визнання договору про надання послуг та договору комісії недійсними,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" про захист прав споживачів, визнання договору про надання послуг та договору комісії недійсними. Свої вимоги мотивував тим, що 10 вересня 2010 року між сторонами укладено Договір про надання послуг № Н-18784, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу систему послуг, спрямовані на придбання автомобіля зазначеного в Додатку № 1 до договору. 10 вересня 2010 року між сторонами було укладено також Договір комісії № Н-18784/1, за яким комісіонер зобов'язався за дорученням комітента за винагороду зробити пошук продавця автомобіля, визнаного договірними умовами; укласти договір купівлі-продажу нового автомобіля з продавцем від свого імені і за рахунок комітента; передати комітентові автомобіль, а комітент взяв на себе зобов'язання сплатити всі внески відповідно розкладу внесків, встановленого Додатком № 1 в строк, в порядку та на умовах передбачених Договором комісії, Договору про надання послуг та відповідних додатків до даних договорів. Відповідно до Додатку №1 від 10 вересня 2010 року до Договорів № Н-18784 та № Н-18784/1 об'єктом договору є автомобіль марки «Daewoo», моделі Lanos, 1,5 АТ, вартістю 47 200,00 грн. 14 березня 2014 року між Українською автомобільною корпорацією «Філія «Либідь-Авто» як продавцем, та позивачем, як отримувачем було укладено договір № 214141-Y01907, предметом якого є продаж автомобіля марки «ЗАЗ» моделі Lanos, за ціною 86 000,00 грн. в тому числі ПДВ 14 333,33 грн., а 26 березня 2014 року Українською автомобільною корпорацією «Філія «Либідь-Авто» та ОСОБА_3 підписано Акт № 25190619 передачі-прийняття автомобіля. Вважає, що надання Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" вищезазначених послуг належить до діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка з 08 січня 2013 року повинна надаватись фінансовими установами, у яких наявна відповідна ліцензія. Відповідач не є фінансовою установою та немає необхідної ліцензії для діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, а тому відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» ТОВ «Автоклуб» проводив нечесну підприємницьку практику, а саме, по введенню в оману позивача щодо наявності ліцензії. Враховуючи кінцеву ціну автомобіля позивач у відповідності до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», вважає, що відповідачем не була надана йому повна, своєчасна та достовірна інформація про послугу, що є предметом договору, що позбавило його належним чином оцінити властивості такої послуги. Просив визнати Договір про надання послуг № Н-18784 від 10 вересня 2010 року та Договір комісії № Н-18784/1 від 10 вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоклуб", недійсними.

Під час розгляду справи по суті позивач доповнив підстави позову, зазначивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" проводив нечесну підприємницьку практику, а саме по введенню в оману позивача, яка полягала в утворенні, експлуатації пірамідальних схем, що заборонено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові та додатковим поясненням до заперечень відповідача. Просив визнати недійсними Договір про надання послуг № Н-18784 від 10 вересня 2010 року та Договір комісії № Н-18784/1 від 10 вересня 2010 року укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Автоклуб».

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Підтримав письмові заперечення, в яких зазначено, що Додатком № 1 до Договору про надання послуг від 10 вересня 2010 року № Н-18784 та Договору Комісії від 10 вересня 2010 року № Н-18784/1 позивач зобов'язався сплачувати (оплата вартості автомобіля) та адміністративний (оплата послуг) внески, які в сумі становлять 1,2 % від вартості автомобіля, що діятиме у відповідних місяцях на підставі інформації від офіційних дилерів. Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоклуб» виконав взяті на себе обов'язки надавши позивачу автомобіль марки «ЗАЗ» модель моделі Lanos, що підтверджується Актом передачі-прийняття автомобіля від 26 березня 2014 року. Крім того, 10 вересня 2010 року між сторонами були укладені Договір про надання послуг № Н-18784 та Договору Комісії № Н-18784/1, в жодному із зазначених договорів не йшлось про надання фінансових послуг, а тому не вимагалась наявність ліцензій. Також на момент укладення договорів господарська діяльність у придбанні автомобіля за договорами Про надання послуг та Комісії не була віднесена до переліку видів діяльності, що вимагають спеціальних дозволів (ліцензій). З жовтня 2012 року ТОВ «Автоклуб» припинив надання вищевикладених послуг у зв'язку із відсутністю грошових коштів для збільшення резервного фонду до 5 000 000,00 грн., як це передбачено ліцензійними умовами. Просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

10 вересня 2010 року між ОСОБА_5 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" укладено Договір про надання послуг № Н-18784, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати позивачу систему послуг, спрямованих на придбання автомобіля зазначеного в Додатку № 1 до договору, через систему «Автоклуб», організовану ТОВ «Автоклуб» (а.с. 13-14).

10 вересня 2010 року між сторонами було укладено Договір комісії № Н-18784/1 за яким комісіонер зобов'язався за дорученням комітента за винагороду зробити пошук продавця автомобіля, визнаного договірними умовами; укласти договір купівлі-продажу нового автомобіля з продавцем від свого імені і за рахунок комітента; передати комітентові автомобіль, а комітент взяв на себе зобов'язання сплатити всі внески відповідно розкладу внесків, встановленого Додатком № 1 в строк, в порядку та на умовах передбачених Договором комісії, Договору про надання послуг та відповідних додатків до даних договорів (а.с. 15-16).

Згідно з Додатком №1 від 10 вересня 2010 року до Договору №Н-18784 і Договору №Н-18784/1 першочергово об'єктом Договору був автомобіль марки «Chery» марки Jaggi, який замінено на автомобіль марки «Daewoo», моделі Lanos, 1,5 АТ, вартістю 47 200,00 грн. та визначено період сплати внесків - 100 місяців (а.с. 27).

Відповідно до п. 8.2 Додатку №2 до Договору №Н-18784 і Договору №Н-18784/1 Правил здійснення діяльності і функціонування системи Автоклуб, ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, що встановлюється та затверджується ТОВ «Автоклуб» на підставі інформації від виробників автомобілів і офіційних дилерів і діє на день розрахунку платежів (чистих, Адміністративних й усіх інших передбачених умовами Договорів внесків). Ціна закріплюється у відповідних офіційних прас-листах ТОВ «Автоклуб». Такий прас-лист діє і є підставою для розрахунку усіх передбачених умовами Договорів платежів (внесків) до дня затвердження іншого, нового прас-листа ТОВ «Автоклуб» (а.с. 17-22).

Змінами та доповненнями до Додатку №1 Договору №Н18784 від 31 січня 2014 року сторони, зокрема, змінили порядок визначення плати за отримання автомобіля (а.с. 26).

Також змінами та доповненнями від 26 березня 2014 року до договору Комісії №Н18784/1 та договору про надання послуг №Н18784 були викладені в новій редакції стаття 12 Договору Комісії №Н18784/1 та стаття 7 Договору про надання послуг № Н18784, а також стаття 1 даного договору доповнена новим абзацом (а.с. 23).

26 березня 2014 року сторони уклали Додаток № 3 до договору комісії №Н18784/1 та Договір Про надання послуг №Н18784 від 10 вересня 2010 року, за яким, зокрема, визначено новий розмір чистих та адміністративних внесків, який становить 68,03 грн., а також змінена кількість внесків, яка визначається до 50 місяців (а.с. 24-25).

Згідно квитанцій позивачем сплачено внески по Договору про надання послуг № Н-18784 в період з 2010 по 2016 рік (а.с.28-56).

14 березня 2014 року між АТ «Українською автомобільною корпорацією «Філія «Либідь-Авто» як продавцем, Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" як платником та ОСОБА_3, як отримувачем був укладений договір № 214141-Y01907 про продажу автомобіля марки «ЗАЗ» моделі Lanos, за ціною 86 000,00 грн. в тому числі ПДВ 14 333,33 грн. (а.с. 101-105,106).

26 березня 2014 року АТ «Українська автомобільна корпорація» Філія «Либідь-Авто» та ОСОБА_3 підписали Акт № 25190619 передачі-прийняття автомобіля, документів та інструментів до автомобіля марки «ЗАЗ» моделі Lanos, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_1, акт №kh25178558 про відсутність претензій у покупця стосовно якості та комплектації автомобіля та акт про виконання доручення в повному обсязі, якісно, своєчасно (а.с. 107,108,122).

26 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоклуб» та ОСОБА_3 було укладено Договір застави (автотранспортного засобу) № 1058/14, а саме автомобіля марки «ЗАЗ» моделі Lanos, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_1, н/з НОМЕР_2 (а.с. 7-10).

Позивач вважає Договір № Н-18784 про надання послуг від 10 вересня 2010 року та договір комісії № Н-18784/1 від 10 вересня 2010 року такими, що порушують п. 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" «Автоклуб» відсутня ліцензія для діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, яка є обов'язковою з 08 січня 2013 року та такими, що порушують п. 7 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" «Автоклуб» проводив нечесну підприємницьку практику, а саме по введенню в оману позивача, яка полягала в утворенні, експлуатації пірамідальних схем.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та статті 34 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.

До фінансових послуг, зокрема, належить діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (пункт 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (Закон України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ).

Діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоклуб» з адміністрування фінансових коштів є фінансовою послугою, яка регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Так, відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 8 січня 2012 року) внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Згідно з пунктами 3, 4 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), 9 жовтня 2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.

Згідно з пунктом 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів із метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.

Відповідно до листа № 7227/16-9 від 07 вересня 2016 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг інформація про Товариства з обмеженою відповідальністю «Автоклуб» до Реєстру фінансових установ не вносилась, статусу фінансової установи не набувало, ліцензії, зокрема, на проведення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах та/або інших дозволів на надання фінансових послуг не отримували (а.с. 99). Крім цього, даний факт визнається і представником відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до пункту 14 ст.1 цього Закону нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

В даній справі Договори №Н-18784 Про надання послуг та № Н-18784/1 Комісії укладені сторонами 10 вересня 2010 року, коли отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах не вимагалось.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваних договорів, а саме: Договору про надання послуг від 10 вересня 2010 року № №Н-18784 та Договору Комісії від 10 вересня 2010 року № Н-18784/1, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" «Автоклуб» і ОСОБА_3 недійсними, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" діяло відповідно до норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень, наявність в діях відповідача нечесної підприємницької діяльності, на момент укладення договору не вбачається.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції;

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької практики, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності.

Відсутність будь-якої з указаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України викладений в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2013 року в справі № 6-40цс13.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм (ст. 360-7 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Додатку №2 до Договору №Н-18784 і Договору №Н-18784/1 Правил здійснення діяльності і функціонування системи Автоклуб, система автоклуб - це система придбання товарів, що базується на створенні груп покупців (учасників системи), метою яких є придбання автомобілів на підставі, у порядку і на умовах , встановленого договором комісії та договором Про надання послуг, відповідними додатками і цими правилами.

Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди, укладеної в рамках функціонування системи «Автоклуб», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару - автомобіля.

Згідно зі п. 6.2 ст. 6 Договору комісії право власності на автомобіль, переданий комітентові продавцем чи комісіонером у виконання останнім укладеного договору Комісії, належить комітентові.

Таким чином, діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" за Договором про надання послуг від 10 вересня 2010 року № №Н-18784 та Договором Комісії від 10 вересня 2010 року № Н-18784/1 не є «пірамідальною схемою» у зв'язку з відсутністю в діяльності товариства головних ознак «пірамідальної схеми» - безтоварності та отримання компенсації одним учасником за рахунок інших учасників, оскільки за програмою придбання товарів у групах товар придбавають усі учасники за рахунок об'єднання грошових внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками цієї програми є тільки в часі одержання товару кожним із них, за умови виконання учасником своїх зобов'язань.

Позивач також посилається на порушення відповідачем вимог ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідачем не була надана йому повна, своєчасна та достовірна інформація про послугу, що позбавило його належним чином оцінити властивості такої послуги, та передбачити зростання вартості транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Згідно із ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило:

1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків;

2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків;

3) заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені статтею 16 цього Закону, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.

Відповідно до ч. 8 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані споживачеві недобросовісною рекламою, підлягають відшкодуванню винною особою у повному обсязі.

Згідно з п. 8.2 Додатку №2 до Договору №Н-18784 і Договору №Н-18784/1 Правил здійснення діяльності і функціонування системи Автоклуб, ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, що встановлюється та затверджується ТОВ «Автоклуб» на підставі інформації від виробників автомобілів і офіційних дилерів і діє на день розрахунку платежів (чистих, Адміністративних й усіх інших передбачених умовами Договорів внесків). Ціна закріплюється у відповідних офіційних прас-листах ТОВ «Автоклуб». Такий прас-лист діє і є підставою для розрахунку усіх передбачених умовами Договорів платежів (внесків) до дня затвердження іншого, нового прас-листа ТОВ «Автоклуб»

Відповідно до п. 8.3 Додатку №2 ціна автомобіля, що діє на день підписання даної угоди, зазначається в додатку №1.

Згідно з Додатком №1 від 10 вересня 2010 року до Договору №Н-18784 і Договору №Н-18784/1 вартість автомобіля марки «Daewoo», моделі Lanos, 1,5 АТ, становила 47 200,00 грн.

Відповідно до прайс-листів наданих відповідачем(а.с. 123-173) ціна на автомобіль, спочатку марки «Chery» моделі Jaggi, змінювалась, так початковою ціною була 47 200,00 грн., а на момент укладення Договору від 14 березня 2014 року ціна вже на автомобіля марки «Daewoo», моделі Lanos, 1,5 АТ зросла та становила 86 000,00 грн.

Договір погоджений та підписаний усіма його сторонами, а саме Акціонерним товариством «Українською автомобільною корпорацією» Філія «Либідь-Авто», відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Автоклуб» та позивачем ОСОБА_3 (а.с.101-105).

Згідно із ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У силу ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи те, що на момент укладення спірних договорів, а також додатків до договорів, позивач надав свою згоду на їх укладення, в яких, зокрема, і зазначалась особливість визначення ціни автомобіля, тому суд вважає, що відповідач не позбавив позивач необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, а саме автомобіль.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" про захист прав споживачів, визнання договору про надання послуг та договору комісії недійсними слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-VІ, Законом України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ, розпорядженням № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»,ст.ст. 5, 6, 16, 203, 204, 215, 227, 627, 628, 638, 640, 901, 902, 905,1011-1014 ЦК України, п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 10,11, 12,42,56, 60, 61,79,84,88,89, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоклуб" про захист прав споживачів, визнання договору про надання послуг та договору комісії недійсними відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 07 квітня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна