Справа № 308/3700/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07 грудня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Данко В.Й.,

при секретарі Павлюх Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду, цивільну справу за позовом Керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що 08.11.2015 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_1, керуючи технічно справним мотоциклом марки «ВАЗ», модель «2107», д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Київ Чоп в с. Барвінок, Ужгородського району, не врахував дорожню обстановку та не обравши, у звязку із цим безпечну швидкість та дистанцію, порушив вимоги пунктів 2.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, у результаті чого допустив зіткнення з легковим причепом марки ПФ модель Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2, який був приєднаний між маловантажним автомобілем марки ГАЗ 33023, державний номерний знак НОМЕР_3, де в момент удару знаходився потерпілий ОСОБА_2, якого затиснуло від удару між причепом та маловантажним автомобілем. По даному факту було розпочато кримінальне провадження. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.12.2016 року кримінальне провадження №0000055 від 18.11.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у звязку із звільненням ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, згідно зі ст. 46 КК України, а саме: внаслідок примирення винного з потерпілим ОСОБА_2 У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Закарпатській обласній клінічній лікарні ім. А. Новака, яка фінансується з коштів обласного бюджету та належить до сфери управління Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації. Відповідно до інформації вказаного комунального закладу охорони здоровя №606 від 27.03.2017 року та №561/01-10 від 20.03.2017 року, витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 склали 2663,04 грн. У звязку з тим, що витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя на рахунок юридичної особи, якій належить останній, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 кошти, витрачені комунальним закладом «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 2663,04грн. на користь Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації та перерахувати їх на відповідний рахунок, судові витрати покласти на відповідача.

Представник Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутності. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечила.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. А тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

По справі встановлено, що 08.11.2015 року близько 09 год. 00 хв. ОСОБА_1, керуючи технічно справним мотоциклом марки «ВАЗ», модель «2107», д.н.з. НОМЕР_1, рухаючись по автодорозі Київ Чоп в с. Барвінок, Ужгородського району, не врахував дорожню обстановку та не обравши, у звязку із цим безпечну швидкість та дистанцію, порушив вимоги пунктів 2.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, у результаті чого допустив зіткнення з легковим причепом марки ПФ модель Фермер, державний номерний знак НОМЕР_2, який був приєднаний між маловантажним автомобілем марки ГАЗ 33023, державний номерний знак НОМЕР_3, де в момент удару знаходився потерпілий ОСОБА_2, якого затиснуло від удару між причепом та маловантажним автомобілем.

По даному факту було розпочато кримінальне провадження №0000055 від 18.11.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 08.12.2016 року кримінальне провадження №0000055 від 18.11.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у звязку із звільненням ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, згідно зі ст. 46 КК України, а саме: внаслідок примирення винного з потерпілим ОСОБА_2

Внаслідок вищевказаного зіткнення, згідно із висновком судово медичної експертизи №1198 від 18.01.2016 року на момент судово-медичного обстеження на тілі ОСОБА_2, з урахуванням даних амбулаторної карти та виписки із ортопедії ЗОКЛ імені ОСОБА_3, виявлено тілесні ушкодження у вигляді: «ділянки депігментації шкіри на нижній третині правої гомілки по передній поверхні; на ліву кінцівку від кінчиків пальців і до верхньої третини стегна накладена гіпсова лонгета».

Відповідно до даних амбулаторної карти, у потерпілого ОСОБА_2 було виявлено тілесні ушкодженні у вигляді: «поперечний перелом нижньої третини діалізу великогомілкової кістки без зміщення зліва». Наслідок тілесного ушкодження у вигляді ділянки депігментації шкіри на нижній третині правої гомілки по передній поверхні внаслідок дії тупих твердих предметів з переважаючою травмуючою поверхнею, які мали грань по механізму тертя ковзання, які згідно з пунктом 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоровя чи незначної втрати працездатності.

Крім того, тілесні ушкодження: «поперечний перелом нижньої третини діалізу великогомілкової кістки без зміщення зліва». Наслідок тілесного ушкодження у вигляді ділянки депігментації шкіри на нижній третині правої гомілки по передній поверхні внаслідок дії тупих твердих предметів з переважаючою травмуючою поверхнею, які мали грань по механізму тертя-ковзання, згідно з пунктом 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У звязку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Закарпатській обласній клінічній лікарні імені ОСОБА_3, яка фінансується з коштів обласного бюджету та належить до сфери управління Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації.

З наявної в матеріалах справи Калькуляції видатків на лікування хворого ОСОБА_2 №604 від 27.03.2017 року, виданої ЗОКЛ ім. А. Новака вбачається, що витрати на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 склали 2663,04грн.

У відповідності до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно із «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілих, з урахування кількості ліжко днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Так, з наявного в матеріалах справи Листа №561/01-10 від 20.03.2017 року, виданого ЗОКЛ ім. А. Новака вбачається, що середня вартість одного ліжко дня у відділенні ортопедії та травматології у лютому 2016 року становила 443,84грн. Витрати на лікування ОСОБА_2 протягом 6 днів складають 2663,04грн.

У відповідності до п.4 зазначеного вище Порядку витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню в повному і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

З наявного в матеріалах справи Листа №01-119/100-17-3880 від 12.04.2017 року вбачається, що комунальний заклад Закарпатської обласної ради «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» фінансується з коштів обласного бюджету та належить до сфери управління Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації.

У свою чергу, п. 1, 6 ч. 1 «Положення про департамент охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації» основними завданнями Департаменту є забезпечення реалізації державної бюджетної політики в галузі охорони здоровя на території області, управління закладами охорони здоровя, які утримуються за рахунок обласного бюджету, в тому числі, організація їх матеріально технічного забезпечення. Департамент, відповідно до покладених на нього завдань, здійснює у межах своїх повноважень захист прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб; здійснює фінансування закладів охорони здоровя, які утримуються за рахунок коштів обласного бюджету, контролює ефективне використання ними фінансових ресурсів здійснює у межах своєї компетенції контроль за дотриманням бюджетного законодавства щодо обласного бюджету.

Таким чином, судом встановлено, що витрати, які здійснив з вини ОСОБА_1 комунальний заклад «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» на стаціонарне лікування потерпілих від злочину, негативно впливають на фінансування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина та в галузі охорони здоровя і забезпечення повязаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурором в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що із ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 на користь Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 226 ЦПК України, ст. 1206 ЦК України, ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», п.2, п.4 п.2 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Керівника Ужгородської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Департаменту охорони здоровя Закарпатської обласної державної адміністрації (Код за ), що знаходиться за м. Ужгород, пл. Народна, 4 кошти, витрачені комунальним закладом «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені ОСОБА_3» на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 у розмірі 2663/дві тисячі шістсот шістдесят три/грн. 04коп. та перерахувати їх на відповідний рахунок р/р2554 в ГУДКУ СУ в Закарпатській області, МФО 812016, .

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер суду невідомий), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 640/шістсот сорок/грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом десяти днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Закарпатської області і набере законної сили в разі неподання такої в установлений строк.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: ОСОБА_5