ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/7098/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р.Дарницький районний суд м. Києва

у складі: головуючого-судді Шклянки М.П.

при секретарі Галян Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка у вересні 2017 року звернулась до суду з позовом до відповідачки про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.10.2012 року з ОСОБА_3 на її користь було стягнуто борг за розпискою в сумі 115500 грн. Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 31.01.2013 року дане рішення було залишене без змін. Проте відповідачка до цього часу рішення не виконала, борг повністю не виплатила, хоча позивачка неодноразово зверталась до неї з відповідними вимогами.Впраховуючи, що з моменту невиконання відповідачкою свого грошового зобов'язання минув значний проміжок часу, а саме 1690 днів, позивачка просила чтягнути з відповідачки за період з 01.02.2013 року по 18.09.2017 року 136193 грн.інфляційні витрати та 16043 грн. суму 3% річних, а всього 152236 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, крім того, звернувся до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.10.2012 року з ОСОБА_3 на користь позивачки було стягнуто борг за розпискою в сумі 115500 грн.

Ухвалою апеляційного суду м.Києва від 31.01.2013 року дане рішення було залишене без змін

Як вбачається з матеріалів справи, грошове зобов'язання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 виникло 29.07.2008 року з договору позики (розписки), а не з рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.10.2012 року.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов'язальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

Крім того, з рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Не підлягає інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання було виражене в іноземній валюті.

Як передбачено нормами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р., індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Таким чином, норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, а не на невиконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, 26.07.2011 року ОСОБА_2 було відправлено вимогу ОСОБА_3 про негайне повернення боргу. Отже, строк позовної давності щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат, який становить 3 роки, сплив 27.07.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК підставою застосування передбаченої цією нормою відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 і 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК), який може бути збільшений за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК).

Таким чином, за ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналогічна правова позиція викладена в аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві Верховного Суду України .

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, зокрема в зв'язку зі сплином строків позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 533,536, 610, 611, 625, ст. 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст..ст. 10,11,27,60,84,88,212-215, 226,265,534, 1046, 1049 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: