Справа № 183/623/17
№ 2/183/1281/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2017 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Макаренко А.О..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора дніпропетровської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою, в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

06.02.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора дніпропетровської області про визнання права постійного користування земельною ділянкою, в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилався на те, що 16 березня 2006 року помер його батько ОСОБА_2.

ОСОБА_2 був засновником Фермерського господарства «Самара», яке розташоване в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області.

За життя, 29.07.1996 року ОСОБА_2, згідно рішення 7 сесії XXII скликання Новомосковської районної ради від 31.05.1996 року, отримав Державний акт на право постійного користування землею серія ДП № 000І48 на земельне ділянку площею 18,6900 га., кадастровий номер :01:009:0002, та земельну ділянку площею 34,3000 га., кадастровий номер :01:009:0001, які надані для ведення селянського (фермерського) господарства та розташовані на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позивач зазначив, що у визначений законодавством строк він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Фермерське господарство «Самара» та на право користування земельною ділянкою після - ОСОБА_2, померлого 16 березня 2006 року, оскільки ним не були надані правовстановлюючі документи на майно господарства.

Позивач посилався на те, що у відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

В звязку з наведеним. в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою площею 18,6900 га., кадастровий номер :01:009:0002 та земельною ділянкою площею 34,3000 га., кадастровий номер :01:009:0001 які розташовані на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та надані для ведення селянського (фермерського) господарства в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого 16.03.2009 року.

В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Вільненська сільська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, як відповідач, в своїй заяві просив суд розглядати справу без участі представника ради.

Новомосковська державна нотаріальна контора, як третя особа, в своїй заяві просила суд розглядати справу без участі представника нотаріальної контори..

Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16 березня 2006 року помер батько позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Встановлено, що ОСОБА_2 був засновником Фермерського господарства «Самара», яке розташоване в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області.

29.07.1996 року ОСОБА_2, згідно рішення 7 сесії XXII скликання Новомосковської районної ради від 31.05.1996 року, отримав Державний акт на право постійного користування землею серія ДП № 000І48 на земельне ділянку площею 18,6900 га., кадастровий номер :01:009:0002, та земельну ділянку площею 34,3000 га., кадастровий номер :01:009:0001, які надані для ведення селянського (фермерського) господарства та розташовані на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Згідно спадкової справи, заведеної Новомосковською державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2, померлого 16.03.2009 року звернувся позивач ОСОБА_1, інших спадкоємців судом не встановлено.

Постановою нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 26.12.2013 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Фермерське господарство «Самара» та на право користування земельною ділянкою після - ОСОБА_2, померлого 16 березня 2006 року, оскільки ним не були надані правовстановлюючі документи на майно господарства.

06 березня 2014 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесене рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа Новомосковська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання права засновника в порядку спадкування за законом.

Рішенням суду за ОСОБА_1 було визнане право засновника Фермерського господарства «Самара», розташованого в с. Вільне Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після батька - ОСОБА_2, померлого 16.03.2009 року.

Статтею 63 Господарського Кодексу України встановлені види та організаційні форми підприємств в Україні, в тому числі - приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи).

У відповідності до ст. 66 Господарського Кодексу України майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб'єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України. Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об'єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Держава гарантує захист майнових прав підприємства.

На підставі ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

В той же час, у відповідності до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», зазначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до частини другої статті 407 LIK України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом, прийняв спадщину, суд вважає за можливе визнати за позивачем право користування земельною ділянкою, оскільки право користування спадкодавця встановлена та підтверджується доказами, дослідженими судом.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 право постійного користування земельною ділянкою площею 18,6900 га., кадастровий номер :01:009:0002, яка розташована на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та надана для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого 16.03.2009 року.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1 право постійного користування земельною ділянкою площею 34,3000 га., кадастровий номер :01:009:0001, яка розташована на території Вільненської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та надана для ведення селянського (фермерського) господарства, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого 16.03.2009 року.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький