Категорія 27 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

при секретарі: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01.02.2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа-Банк») до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги позову мотивували тим, що 22.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 490057227, за умовами якого ОСОБА_2 отримав від банку 28795,05 доларів США на купівлю автомобіля. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав, надавши відповідну суму коштів 28795,05 доларів США, що підтверджується випискою з його особового рахунку. Натомість позичальник свої зобовязання за вказаним кредитним договором не виконує, в результаті чого станом на 22.08.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 11219,59 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 247176,20 грн., заборгованість за відсотками становить 1079,89 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 23790,81 грн., а всього в сумі станом на 22.08.2015 року заборгованість складає 270967,01 грн.

В забезпечення зобовязання за кредитним договором у відповідності до ст.553 ЦК України між Банком та ОСОБА_3 22.02.2008 року було укладено договір поруки від 22.08.2008 року за № 490057227-П, за умовами якого, останній поручався за ОСОБА_2 по виконанню зобовязань за валютним кредитним договором № 490057227 від 22.02.2008 року.

В подальшому в забезпечення зобовязання за кредитним договором у відповідності до ст.553 ЦК України між Банком та ОСОБА_4 20.05.2010 року було укладено договір поруки за № 490057227-П1, за умовами якого, останній поручався за ОСОБА_2 по виконанню зобовязань за валютним кредитним договором № 490057227 від 22.02.2008 року.

Виходячи з наведеного, оскільки ОСОБА_2 неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором внаслідок чого існує заборгованість, ПАТ «Альфа-Банк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 270967 грн. 01 коп. заборгованості за кредитом та 4064,51 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

12 січня 2016 року представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подано зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк», треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача та визнання кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року недійсним у відповідності до ст. 230 ЦК України.

Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що ПАТ «Альфа-Банк» не дотримав та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору по наданню позичальнику обєктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту, яка є істотною умовою для такого виду договорів, а також те, що Банк в умовах кредитного договору, приховав фактичне значення реальної відсоткової ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та того абсолютного значення подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання ОСОБА_2, є ознаками введення його Банком в оману.

Також зазначав про порушення умов видачі кредиту, а саме, що Банк не видавав йому валюти на виконання умов договору, а здійснив гривневий переказ коштів на рахунок автодилера за придбання автомобіля. Крім того, як під час укладення кредитного договору так і його виконання Банком було грубо порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в частині не проведення переддоговірної роботи та інших обставин, зазначених у зустрічній позовній заяві.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12.01.2016 року прийнято зустрічні позовні вимоги до спільного провадження із первісними.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 01.02.2017 року в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 270967,01 грн. заборгованості за кредитом, відсотках та стягнення з них солідарно судового збору в розмірі 4064 грн. відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ«Альфа-Банк» задоволено повністю.

Визнано недійсними кредитний договір №490057227 від 22.02.2008 року та договір про внесення змін та доповнень № 1 від 20.05.2010 року до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, який укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2

Знято заборону відчуження транспортного засобу (MITSUBISHI LANCER 2.0 INTENSE AT 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1, номер кузову JMBSTCY4A8U007763), який належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Стягнуто з ПАТ«Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 21184 грн. судових витрат за проведення судово-економічної експертизи.

Стягнуто з ПАТ «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір за зустрічним позовом по справі у сумі 551,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не відповідає положенням ст.213 ЦПК України.

Установлено, що 22.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 490057227, на підставі якого Банк надав ОСОБА_2 кредит для купівлі транспортного засобу (MITSUBISHI, LANCER 2.0 INTENSEAT 2008 року випуску сірого кольору державний номер НОМЕР_1, № кузову JMBSTCY4A8U007763) в сумі 28795,05 доларів США. (т.1 а.с.5-12).

Згідно з п.2, п.п.2.2., 2.3 договору, Банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в заставу в якості забезпечення виконання зобовязань за договором предмет застави. Кредитні кошти надаються строком до 22.02.2015 року, за користування кредитним коштами встановлюється номінальна процентна ставка в розмірі 14,5 % річних.

Пунктом 2.8 договору визначено, що платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються щомісячно рівними частинами відповідно до Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком №1 до договору та його невідємною частиною в порядку та на умовах, визначених цим Договором у разі сплати у валюті кредиту 22 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 548 доларів США; - у разі погашення кредиту у валюті відмінній від валюти кредиту таке погашення має здійснюватись не пізніше 21 числа кожного місяця у сумі, розрахованій у порядку та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 3 договору передбачено, що позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повернути кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх забовязань за договором, сплачувати неустойки та інші передбачені договором платежі та виконувати інші обовязки, що передбачені договором. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником в порядку та на умовах, що визначені у Додатку №1 до цього Договору, який є його невідємною частиною.

Згідно додатку № 1 від 22.02.2008 року до кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року («Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг») реальна процентна ставка за вказаним кредитом становила 17,48%, а абсолютне значення подорожчання кредиту 19536,18 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобовязань за цим договором Банком прийнято у заставу транспортний засіб (MITSUBISHI, LANCER 2.0 INTENSEAT 2008 року випуску сірого кольору державний номер НОМЕР_1, № кузову JMBSTCY4A8U007763), який належить ОСОБА_2, що підтверджується відповідним записом «ВІДЧУЖЕННЯ ЗАБОРОНЕНО КРЕДИТ ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» ВМД №409396 ВІД 25.01.2008 ОСОБА_6. №ЄГП954653 ВІД 14.02.2008» в графі «особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ІІА004865, виданого РВ ДДАІ МВС України м. Київ 19.02.2008 року (т.1 а.с.68).

З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 22.02.2008 року укладено договір поруки від 22.08.2008 року за № 490057227-П, за умовами якого, останній поручався за виконання ОСОБА_2 зобовязань за валютним кредитним договором № 490057227 від 22.02.2008 року (т.1 а.с.17).

20.05.2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення зміни і доповнень №1 до кредитного договору №400057227 від 22.02.2008 року, відповідно до умов якого змінено: п.2.3, п.2.8 розділу №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору та викладено їх в наступній редакції: «п.2.3 дата остаточного повернення кредиту - 22.02.2018 року»; «п.2.8 порядок повернення кредиту та сплати процентів - платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються в порядку та на умовах, що визначені у цього договорі та додатку №1 до договору, яки є його невідємною частиною». Викладено Додаток №1 до кредитного договору в новій редакції, наведеній в Додатку №1 до цього договору про внесення змін і доповнень. Даним договором змінено також п.9.1 розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору (т.1 а.с.10).

Згідно додатку № 1 до кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року дата формування графіку від 20.05.2010 року номінальна відсоткова ставка становила 14,5 % річних починаючи з 22.02.2008 року по 31.08.2008 року та 16,5 % річних починаючи з 01.09.2008 року по 22.02.2018 року, реальна відсоткова ставка становила 29,06 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту 46457,69 доларів США. (т.1 а.с.11-12).

З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором 20.05.2010 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки за №490057227-П1, за умовами якого, останній поручається за виконання ОСОБА_2 зобовязань за валютним кредитним договором № 490057227 від 22.02.2008 року (т.1, а.с.17).

Судом першої інстанції також установлено та не заперечується сторонами, що відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 в проміжок часу з 22.02.2008 року по 22.01.2015 року в рамках кредитного договору №490057227 було сплачено ПАТ «Альфа-Банк» 40782,62 долара США, що еквівалентно 898472 грн. 48 коп.

Відповідно до висновку судово-економічної експертизи №1249/16-21 від 26.10.2016 року, за результатами дослідження умов кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року з додатками до нього та платіжних документів про сплату супутніх послуг, що супроводжували кредит в т.ч. третім особам, розмір реальної відсоткової ставки за кредитним договором №490057227 від 22.02.2008 року на день його укладання (станом на 22.02.2008 року) становить 30,89 % абсолютне значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) за кредитним договором №490057227 від 22.02.2008 року станом на 22.02.2008 року 32438,37 дол. США (т.1 а.с.119-136).

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні первісного позову й задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в момент підписання кредитного договору між сторонами, ОСОБА_2 був введений в оману ПАТ «Альфа-Банком» щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, а тому, волевиявлення ОСОБА_2 на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, які фактично встановлені шляхом експертного дослідження, суперечили його реальному волевиявленню на укладання кредитного договору саме на таких умовах, а тому укладений за таких умов спірний кредитний договір та договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору №1 є недійсними в силу як ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» так і ст. 230 ЦК України.

Суд також виходив з того, що ухилення ПАТ «Альфа-Банком» від надання суду так і експерту документів, які б підтверджували факт видачі ОСОБА_2 саме валютного кредиту в доларах США згідно умов договору вказують на додаткову підставу для відмови в задоволенні первісного позову про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заборгованості за кредитом у звязку із недоведеністю Банком самого факту надання кредиту ОСОБА_2 в доларах США.

Крім цього, суд також виходив з того, що ОСОБА_2 не було пропущено строк позовної давності при подачі зустрічного позову до суду, оскільки про обман, який мав місце в умисних діях Банку при укладенні кредитного договору, йому стало відомо лише 11.01.2016 року після отриманого розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, здійсненої на його замовлення ТОВ «Аудиторська фірма «Аудитінформсервіс», а само по собі порушення його прав носить триваючий характер.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Висновок суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову та визнання недійсним кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року та договору про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до кредитного договору, відповідно до положень ст. 230 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», з підстав, що в момент підписання оспорюваних договорів ОСОБА_2 був введений в оману ПАТ «Альфа-Банком» щодо істотних умов договору, валюти кредиту, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, судова колегія вважає помилковим.

Зокрема, як убачається із матеріалів справи, 22.02.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 490057227, на підставі якого Банк надав ОСОБА_2 кредит для купівлі транспортного засобу (MITSUBISHI, LANCER 2.0 INTENSEAT 2008 року випуску сірого кольору державний номер НОМЕР_1, № кузову JMBSTCY4A8U007763) в сумі 28795,05 доларів США.

Висновок суду першої інстанції про те, що ПАТ «Альфа-Банк» не надано суду доказів, які б підтверджували факт видачі ОСОБА_2 кредиту у валюті, а саме у доларах США, як зазначено в самому кредитному договорі, судова колегія вважає помилковим, оскільки зі справи вбачається, що кредит був отриманий ОСОБА_2 у доларах США на придбання автомобіля, при цьому в договорі зазначена його вартість 28795,05 доларів США, що за офіційним курсом НБУ (1 долар 5,05 грн) станом на 22.02.2008 року становить саме 145415 грн. Вказані кошти ОСОБА_2 отримав, розпорядився ними, що ним не заперечується, крім того, виконував зобовязання саме у доларах США, що свідчить про те, що на момент підписання кредитного договору його умови його влаштовували.

Факт отримання кредиту у доларах США підтверджується також випискою по особовим рахункам з 22.02.2008 року по 22.08.2015 року (т.1 а.с.26), квитанцією №12484 від 22.02.2008 року, меморіальним ордером №12485 від 22.02.2008 року (т.1 а.с.102) та підписаним ОСОБА_2 додаток №1 до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року «Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг», що також свідчить про те, що він був ознайомлений з валютою кредиту, його розміром, відсотковою ставкою та графіком виконання зобовязання.

Крім цього, спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, ОСОБА_2 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, ПАТ «Альфа-Банк» надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, які підписані ОСОБА_2, в яких міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

За положеннями ст. ст. 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Судова колегія враховує також відповідно до ст.360-7 ЦПК України правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 11.07.2012 року у справі №6-63цс12, згідно якої кредитний договір є укладеним з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов такого договору. Передача грошей відбувається на стадії виконання кредитного договору, відтак посилання позичальника договору на неотримання грошей не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позичальник свідомо уклав кредитний договір саме у доларах США, оскільки процентна ставка у доларах США суттєво нижча ніж у гривні, що звичайно було вигідно йому. Погашення кредиту відповідач також здійснював у доларах США, що підтверджує його цілковиту обізнаність щодо валюти кредиту і обовязку погашати кредит та сплачувати проценти відповідно до умов договору.

Відсутність касових документів, щодо конвертації 22.02.2008 року 28795,05 доларів США у 145415,00 гривень, які в подальшому були перераховані на рахунок продавця автомобіля ТОВ «Автоград», представник банку пояснив закінченням терміну встановленого нормативними актами щодо зберігання таких документів.

Наведені у рішенні суду обґрунтування щодо наявності підстав, передбачених ст. 230 ЦК України та ст.19 Закону України «Про захист права споживачів» для визнання недійсними кредитного договору та договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору, судова колегія вважає помилковими, адже як убачається із висновку судово-економічної експертизи №1249/16-21 від 26.10.2016 року, розбіжність між реальною процентною ставкою та ставкою 30,89 % зазначеною у висновку експерта обумовлена не зазначенням ПАТ «Альфа-Банк» до сукупної вартості кредиту збір до Пенсійного фонду України, який був сплачений ОСОБА_2 при купівлі автомобіля, однак дана обставина на переконання судової колегії не є такою, що дає підстави для визнання кредитного договору та договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору недійсними, адже збір до Пенсійного фонду України ОСОБА_2 сплатив 19.02.2017 року, тобто ще до укладання кредитного договору від 22.02.2008 року (т.1 а.с.155). Крім цього, ці витрати ОСОБА_2 поніс за власні кошти та зазначений кредит на сплату збору до Пенсійного фонду України в ПАТ «Альфа-Банк» не отримував, у звязку з чим ці витрати не були внесенні ПАТ «Альфа-Банк» до сукупної вартості кредиту при укладанні кредитного договору та договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору, що ґрунтується також на умовах кредитного договору, зокрема на е) п.п.3.1.1 п.3.1 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб».

Так, згідно з е) п.п.3.1.1 п.3.1 розділу № 2 кредитного договору «Загальні умови кредитування фізичних осіб» всі дії позичальника щодо укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу із продавцем, державної реєстрації транспортного засобу, а також оплати всіх повязаних із державною реєстрацією послуг, зборів тощо, здійснюються позичальником власними силами та за власний рахунок, є неповязаними із банком правовідносинами та вважаються такими, що виникають, змінюються та припиняються окремо від всіх інших правовідносин за договором.

Таким чином, сторони у кредитному договорі дійшли згоди, що всі дії позичальника щодо укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу із продавцем, державної реєстрації транспортного засобу, а також оплати всіх повязаних із державною реєстрацією послуг, зборів тощо, здійснюються позичальником власними силами та за власний рахунок.

Крім того, на переконання судової колегії, відсутність у розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту збору до пенсійного фонду та всіх страхових платежів, жодним чином не порушує його прав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позичальник ОСОБА_2 був обізнаний про обовязок сплатити податок та сплачувати на протязі дії кредитного договору страхові платежі за договором страхування, частину платежів здійснив до та під час укладання кредитного договору за власний кошт, а тому сам по собі факт відсутності у розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту цих витрат не може бути самостійною підставою для визнання недійсним кредитного договору ні за ст. 230 ЦК України, ні за ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки його права не порушені.

Щодо наявності правових підстав врегульованих нормами матеріального права для визнання недійсним укладеного договору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Ознакою обману, на відміну від помилки, є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п. 20 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звертає увагу судів на те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Висновок судово-економічної експертизи №1249/16-21 від 26.10.2016 року на переконання судової колегії не свідчить про те, що в момент підписання оспорюваних договорів ОСОБА_2 був введений в оману ПАТ «Альфа-Банком» щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту, як і не свідчать про це й інші наведені у рішенні суду мотиви.

В основному договорі та додатку № 1 до нього від 22.02.2008 року вказана як номінальна ставка 14,5% так і реальна 17,48% а також абсолютне значення подорожчання кредиту (а.с 5-7). Вказані ці показники і в додатку до договору викладеному в новій редакції 20.05.2010 року, зокрема номінальна ставка 14,5% та 16,5%, реальна 29,06% (а.с.11-12).

Різниця у відсотках встановлена експертом - 30.89% (а.с.136) та вказана у додатку до договору - 29,06% (а.с.11-12) пояснюється викладенням додатку в новій редакції та відсутність у сукупній вартості кредиту сплачених позичальником до його укладення власними коштами збору до пенсійного фонду та майбутніх страхових платежів на всі роки, що на думку колегії не підпадає під ознаки обману в розумінні ст.230 ЦК України, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає, що позивачем за зустрічними вимогами не доведено відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України належними та допустимими доказами наявність обману при укладанні оспорюваного договору зі змінами, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених ст.230 ЦК України, ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року та договору про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до кредитного договору недійсними.

У звязку з цим, оскільки оскаржуване рішення суду ухвалено в частині вирішення зустрічних позовних вимог з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки, які були підставою для задоволення зустрічного позову та відмови в задоволенні первісного позову судовою колегією визнанні необґрунтованими, відтак рішення суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового рішення по суті вимог первісного та зустрічного позовів.

Ухвалюючи нове рішення, судова колегія бере до уваги зазначене вище та вважає, що в задоволенні зустрічного позову в частині визнання недійсним кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, слід відмовити, оскільки вимога зустрічного позову в цій частині є необґрунтованою та не підтверджується матеріалами справи.

У той же час, на переконання судової колегії, заслуговують на увагу вимоги зустрічного позову про визнання недійсним договору про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, виходячи з наступного.

За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у розясненнях, викладених у п.п.14, 16 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» звертає увагу судів на те, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року N 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Судова колегія вважає, що зазначені у зустрічній позовній заяві аргументи ОСОБА_2 про порушення ПАТ «Альфа-Банк» при укладенні договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору положень ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони включення у договір із споживачами про надання споживчого кредиту умов, які є несправедливими, заслуговують на увагу, з огляду на нижченаведене.

Зокрема, у справі встановлено, що 20.05.2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення зміни і доповнень №1 до кредитного договору №400057227 від 22.02.2008 року, відповідно до умов якого змінено: п.2.3, п.2.8 розділу №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору та викладено їх в наступній редакції: «п.2.3 дата остаточного повернення кредиту - 22.02.2018 року»; «п.2.8 порядок повернення кредиту та сплати процентів - платежі з повернення кредиту та сплати процентів за його користування здійснюються в порядку та на умовах, що визначені у цього договорі та додатку №1 до договору, яки є його невідємною частиною». Викладено Додаток №1 до кредитного договору в новій редакції, наведеній в Додатку №1 до цього договору про внесення змін і доповнень. Даним договором змінено також п.9.1 розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб» кредитного договору.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року дата формування графіку від 20.05.2010 року номінальна відсоткова ставка становила 14,5 % річних починаючи з 22.02.2008 року по 31.08.2008 року та 16,5 % річних починаючи з 01.09.2008 року по 22.02.2018 року, реальна відсоткова ставка становила 29,06 %, а абсолютне значення подорожчання кредиту 46457,69 доларів США.

Таким чином, згідно додатку № 1 до кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року дата формування графіку від 20.05.2010 року Банком змінено розмір номінальної процентної ставки, а відтак і реальної, за минулий (попередній) період, тобто за період з 01.09.2008 року по 20.05.2010 року (дату укладання договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору), що призвело до суттєвого збільшення розміру заборгованості ОСОБА_2 за попередній період, збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту.

При цьому, судова колегія звертає увагу, що розмір номінальної процентної ставки, який передбачений у п.2.2 кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року в розмірі 14,5 % річних не був змінений сторонами при укладені договору про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до кредитного договору, а відтак викладений відповідно до п.3 договору про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до кредитного договору Додаток №1 до договору кредитного договору № 490057227 від 22.02.2008 року, дата формування графіку 20.05.2010 року, який передбачає збільшення номінальної процентної ставки починаючи з 01.09.2008 року по 22.02.2018 року суперечить п.2.2 кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, який згідно з п.6 договору про внесення зміни і доповнень №1 до кредитного договору залишаються незмінними і сторони підтвердили по ньому свої зобовязання.

Суд враховує і те, що договір про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до кредитного договору з додатком, яким фактично збільшено відсоткову ставку заднім числом, що призвело до подорожчання кредиту, як пояснив представник банку, укладено за ініціативи банку у звязку із збільшенням ризиків, хоча доказів цього банком суду не надано і такі доводи є сумнівними з огляду на валюту кредиту, який наданий в доларах США, а не в гривні.

За змістом ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення дискримінаційного стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Нечіткі або двозначні положення із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, судова колегія відповідно до ст.360-7 ЦПК України враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року справі № 6-40цс13, згідно якої за змістом ч.5 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Установивши дійсні обставини, законодавство, що регулює виниклі між сторонами правовідносини, судова колегія прийшла до висновку, що при укладанні договору про внесення змін і доповнень №1 від 20.05.2010 року до кредитного договору з відповідним додатком до нього (розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг додаток № 1 до кредитного договору), ПАТ «Альфа-Банк» були включені несправедливі умови, які встановлювали дискримінаційні стосовно ОСОБА_2 правила зміни відсоткової ставки, починаючи з 01.09.2008 року, тобто заднім періодом, що суперечить п.2.2 кредитного договору та принципу добросовісності та призвело до суттєвого збільшення розміру заборгованості ОСОБА_2 за минулий та майбутній періоди, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду ОСОБА_2

За таких обставин, договір про внесення зміни і доповнень №1 до кредитного договору №400057227 від 22.02.2008 року, невідємною частиною якого є Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до кредитного договору в новій редакції, який був укладений між ПАТ «Альфа-Банком» та ОСОБА_2 20.05.2010 року, слід визнати недійсним з підстав передбачених ст. 203 ЦК України, ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів".

Визнання недійсним договору про внесення зміни і доповнень №1 до кредитного договору, що укладений 20.05.2010 року не тягне наслідком визнання недійсним основного кредитного договору з додатком № 1 до нього від 22.02.2008 року, який на думку колегії відповідає вимогам закону і підстав визнавати його недійсним за ст.ст. 203, 230 ЦК України, ст.18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", не має.

Що стосується строку позовної давності, колегія суддів вважає, що він ОСОБА_2 не пропущений, адже згідно Загальних умов кредитування фізичних осіб, п. 11.3, які підписані сторонами (а.с.9), сторони збільшили позовну давність до 50 років і про порушення свого права та його причини позивач за зустрічним позовом дізнався отримавши первісний позов з надмірними вимогами та провівши аналіз причин цього, в тому числі за допомогою спеціалістів.

За таких обставин, судова колегія вважає, що вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У справі встановлено, що ОСОБА_2 не виконуються належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором № 490057227, внаслідок чого утворилася заборгованість.

При цьому судова колегія враховує, що договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору №400057227 від 22.02.2008 року, укладений 20.05.2010 року між ПАТ «Альфа-Банком» та ОСОБА_2, апеляційним судом визнається недійсним, а тому заборгованість слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №490057227 від 22.02.2008 року відповідно до графіку платежів та розрахунку вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг (т.1 а.с.6-7).

Судова колегія враховує те, що відповідно до наданого ПАТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_2 в проміжок часу з 22.02.2008 року по 22.01.2015 року в рамках кредитного договору №490057227 було сплачено ПАТ «Альфа-Банк» 40782,62 долара США (а.с.23-25).

Таким чином, зазначену суму слід зарахувати в рахунок погашення відсотків в загальній сумі згідно умов договору - 17179,87 доларів США, а решту сплачених коштів в сумі 23602,75 долара США в рахунок погашення тіла кредиту (28795,05 доларів США).

Враховуючи наведене, борг відповідача за кредитним договором становитиме 5192,30 долара США (28795,05 доларів США 23602,75 доларів США = 5192,30 долара США).

При цьому апеляційний суд враховує розяснення, викладені в п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року та бере до уваги курс долара США, встановлений Національним банком України станом на день ухвалення рішення (1 долар США 26,89 грн.), тому розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 139620,95 грн. (розрахунок 5192,30 х 26,89 = 139620,95 грн.).

Ураховуючи наведене, заборгованість за кредитним договором №400057227 від 22.02.2008 року у сумі 5192,30 доларів США, що станом на день ухвалення рішення апеляційним судом згідно офіційного курсу Національного банку України становить 139620,95 грн., підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, оскільки останній поручився відповідати за зобовязаннями боржника відповідно до договору поруки від 22.02.2008 року.

Що стосується вимог до другого поручителя ОСОБА_4Ф, колегія суддів вважає їх такими, що не можуть бути задоволені, адже договір поруки укладений з ним 20.05.2010 року пов'язаний з укладенням в той же день договору про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору від 22.02.2008 року та забезпечував зобовязання, які визначені саме у ньому, зокрема щодо строків повернення кредиту, та новому додатку до кредитного договору. Враховуючи те, що договір про внесення змін і доповнень з додатком до нього визнається судом недійсним, наступають наслідки передбачені ч. 2 ст. 548 ЦК України.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_2 зобовязання за кредитним договором не виконав у повному обсязі і первісні вимоги підлягають частковому задоволенню, підстав для скасування заборони відчуження транспортного засобу (MITSUBISHI LANCER 2.0 INTENSEAT 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер НОМЕР_1, номер кузову JMBSTCY4A8U007763), який належить на праві приватної власності ОСОБА_2, як забезпечення зобовязання за кредитним договором, судова колегія не вбачає.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Змінюючи розподіл судових витрат судова колегія враховує, що ПАТ «Альфа-Банк» звертаючись у суд з позовом сплатив 4064,51 грн. судового збору (т.1 а.с.1)

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути в рівних частках на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2094,44 грн. (розрахунок 4064,51х51,53%=2094,44 грн.).

Згідно з ч.2 ст.88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» слід стягнути на користь держави судовий збір за подання зустрічного позову в сумі 551,20 грн. за задоволену вимогу немайнового характеру.

Крім цього, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід стягнути в рівних частках на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог, а саме 2303,89 грн. (розрахунок 4470,96х51,53%=2303,89 грн.).

Беручи до уваги, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково, відтак з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» слід стягнути на користь ОСОБА_2 половину вартості судових витрат за проведення судово-економічної експертизи, що становить 10592 грн. (розрахунок 21184 : 2 = 10592 грн.).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 01.02.2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490057227 від 22.02.2008 року в розмірі 139620 (сто тридцять девять тисяч шістсот двадцять) гривень 95 копійок.

В іншій частині позову - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про внесення змін та доповнень № 1 від 20.05.2010 року до кредитного договору №490057227 від 22.02.2008 року, який укладений між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2.

В іншій частині зустрічного позову - відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір за подання позову в розмірі 2094 (дві тисячі девяносто чотири) гривні 44 копійки, тобто по 1057,22 гривень з кожного, та 2303 (дві тисячі триста три) гривні 89 копійок за подання апеляційної скарги, тобто по 1151,94 гривні з кожного.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 10592 (десять тисяч пятсот девяносто дві) гривні судових витрат за проведення судово-економічної експертизи.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір за подання зустрічного позову в сумі 551,20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_7 Шемета

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев