Справа № 639/9568/16-ц
5 квітня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова
у складі: головуючого судді Іванової І.В.,
за участю секретаря Тущенко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прро усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку ,
19 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 1, жилого будинку № 4 по вул. Академіка Картинського в м. Харкові. Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою №3 житлового будинку №4 по вул.. Академіка Карпинського в м. Харкові. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
10 березня 2017 року позивач надала до суду уточнену позовну заяву, згідно якої просила усунути їй, перешкоди у користуванні квартирою №1 жилому будинку №4 по вул.. Академіка Карпинського в місті Харкові шляхом визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування цією квартирою та зняття його з реєстраційного обліку; усунути перешкоди у користуванні квартирою № 3 в жилому будинку № 4 по вул. Академіка Карпинського в м. Харкові шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування цією квартирою та зняття його з реєстраційного обліку.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування від 2 червня 2016 року на праві приватної власності належать житлові приміщення № 1, № 3, які розташовані в жилому будинку № 4 по вул. Академіка Карпинського у м. Харкові. Колишнім власником, в зазначених квартирах були зареєстровані : в квартирі № 1 ОСОБА_4, в квартирі № 3 ОСОБА_3 Останні з моменту їх реєстрації та станом на день подання позову до суду в зазначених приміщеннях не проживали, ніякої фінансової участі по сплаті комунальних та експлуатаційних послуг не приймали, особистих речей в квартирах не мають, ніякого інтересу до вказаного житла не проявляють, та створюють перешкоду для оформлення субсидій. Факт не проживання відповідачів за місцем їх реєстрації підтверджується актами комісійних обстежень від 23.06.2015 року, 17.12.2015 року, 07.06.2016 року. Тому вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 07.12.2016 року, підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення аналогічні вищенаведеному.
Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи, однак судові повістки від відповідачів повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідачами не подані заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 41 ч. 4 Конституції України, статтею 321 ч.1 ЦК України передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірною квартирою підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції.
Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння.
Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно договорів дарування від 2 червня 2016 року на праві приватної власності належать житлові приміщення, а саме квартири № 1, № 3, які розташовані в жилому будинку № 4 по вул. Академіка Карпинського у м. Харкові, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 839, № 842 (а.с.7-8).
Згідно карток Форми А в спірних квартирах зареєстровані відповідачі: в квартирі № 1 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; в квартирі № 3 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9-10).
Факт не проживання відповідачів за місцем їх реєстрації підтверджується актами комісійних обстежень від 23.06.2015 року, 17.12.2015 року, 07.06.2016 року (а.с.11-16).
Судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами /ст. 58, 59 ЦПК України/ той факт, що відповідачі у спірних квартирах не мешкають, самостійно знятися з реєстрації відмовляються.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК).
Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК.
Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК).
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідачів в зазначених вище квартирах, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеними квартирами.
За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України).
Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідачів.
На підставі викладеного й керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 114, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 д - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з моменту одержання його копії.

Суддя І.В. Іванова