Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/637/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

04.04.2017 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

за участі секретаря судового засідання: Постоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2, до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, про стягнення страхового відшкодування та моральної шкоди,за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 січня 2017 року ,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на користь ОСОБА_2 4220,01 грн. недоплаченого страхового відшкодування, а також 10000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.03.2016 року у місті Кіровограді по вулиці 40 років Перемоги внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ОСОБА_2, ГАЗ державний номер НОМЕР_1, зазнав технічних пошкоджень. Винним у дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_3. Між ОСОБА_2 та винним дорожньо-транспортної пригоди заповнено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол). Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», в звязку з чим позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування та ряд інших документів, серед яких рахунок, виданий фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на загальну суму 10383,50 грн. Проте згідно розрахунку ремонту калькуляції, яку позивач отримав від відповідача, загальна вартість відновлювального ремонту склала 11022,51 грн., з даної суми вирахувано 4220,01 грн. за нібито зношення запчастин, тож в підсумку відповідачем було вирішено перерахувати на реквізити ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 6302,50 грн. Таким чином, відповідачем не в повному обсязі було компенсовано витрати ОСОБА_2 для відновлення транспортного засобу, а саме: не доплачено 4220,01 грн. Вищевказані дії відповідача спричинили ОСОБА_2 значні душевні хвилювання, позивач змушений добиратися в інше місто на автобусі, щоб доглядати за хворою матірю. Зайвий час, який ОСОБА_2 проводить в громадянському транспорті виснажує останнього як фізично, так і морально, зменшує спільне часопроведення, час відпочинку, час на працю, час на домашню роботу. В звязку з чим, позивачем заявлено до стягнення компенсацію понесених моральних страждань, яку він оцінив в 10000,00 грн.

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 січня 2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема, вважає, що суд безпідставно прийняв розрахунок шкоди наданий страховою компанією, який враховує ступінь зносу всього автомобіля, а не пошкоджених частин. Крім того вважає, що суд вирішуючи питання щодо моральної шкоди мав застосувати норми Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.. 1167 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2016 року, в м. Кропивницькому, по вул. 40 років Перемоги, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_3 та ГАЗ 3110, державний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_2. Дана подія була оформлена її учасниками шляхом заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 10). Згідно вищевказаного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», номер Полісу АЕ/3901399, визнав свою вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_2 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» з заявою про виплату страхового відшкодування.

Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп», листом, повідомлено ОСОБА_2, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» згідно Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ-3901399. Франшиза згідно Поліса становить 500,00 грн. Розмір матеріального збитку, завданого ОСОБА_2, як власнику автомобіля ГАЗ 3110, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 6802,50 грн. Сума страхового відшкодування, з врахуванням франшизи становить 6302,50 грн. Зазначену суму, згідно заяви позивача, перераховано на банківський рахунок позивача відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що сума страхового відшкодування для виплати ОСОБА_2 розрахована ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» на підставі ремонтної калькуляції, з урахуванням зношення запчастин автомобіля, строк експлуатації якого становить понад 12 років, а також з вирахуванням франшизи, яка визначена страховим полісом.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи і вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між позивачем та відповідачем, існують правовідносини, що виникли із договору страхування цивільно правової відповідальності ОСОБА_3 перед третіми особами за спричинення їй шкоди, укладення якого є обовязковим.

Згідно положень ч. 2 ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Вирішуючи спір суд першої інстанції застосував положення ст.ст. 979, 988 ЦК України та положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Далі по тексту Закон).

Доводи позивача, викладені ним у апеляційній скарзі, не спростовують правильного висновку суду щодо обовязку страхової компанії відшкодувати позивачу витрати на ремонт пошкодженого автомобіля саме в сумі 6302 грн. 50 коп., оскільки згідно із положеннями ст. 29 Закону, страховою компанією, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої позивачу шкоди, обовязок сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), статтею 1194 ЦК України покладається на особу яка застрахувала свою відповідальність.

Із матеріалів справи вбачається, що крім відшкодування матеріальної шкоди позивач ставив питання також про стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка завдана позивачу і полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна, що передбачено п.3 ст. 23 ЦК України.

Згідно п. 22.3 Закону, якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України ( 435-15 ), таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога позивача про відшкодування страховою компанією завданої йому моральної шкоди не ґрунтується на Законі.

В той же час, ОСОБА_3 не є відповідачем по справі, і суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості залучити його до участі у справі в якості відповідача.

Твердження позивача, що суд першої інстанції мав застосувати положення Закону України «Про захист прав споживачів» не ґрунтуються на Законі.

Правовідносини, що існують між страховиком та страхувальником, є зобовязальними. У разі порушення зобовязання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК).

У таких випадках суд виходить з того, що між сторонами існують договірні відносини, які врегульовані спеціальним Законом № 85/96-ВР та ЦК, норми статей 625, 992 якого не передбачають такого виду відповідальності страховика, як відшкодування моральної шкоди. Можливість відшкодування моральної шкоди у таких правовідносинах не виключається у випадку, якщо сторони передбачили таку відповідальність в укладеному договорі.

Як зазначалось вище, відшкодування потерпілому моральної шкоди з підстав, передбачених пунктами 3, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК, проводиться в розмірі, визначеному судом, особою, яку визнано винною у вчиненні ДТП.

Щодо поширення норм Закону України «Про захист прав споживачів» на правовідносини, що регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то колегія суддів враховує сферу дії зазначених законів.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Закон України «Про обовязкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У ст. 1 цього Закону визначено, що страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоровю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Тобто цей Закон направлений на захист життя, здоровя та майна третіх осіб.

Таким чином, у даному випадку, позивач не є особою права якої регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 17 січня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя С.А.Кіселик

Судді: Т.М. Авраменко

Л.В Суровицька