Справа № 212/1702/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 Дніпропетровської в складі:

головуючого судді Чайкіна І.Б.,секретарі судового засіданні ОСОБА_2,

за участю: позивача:ОСОБА_3; представника позивача: ОСОБА_4; представника відповідача - ОСОБА_5;

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, пояснивши свою заяву тим, що до 01.03.2017 року вона працювала на посаді оператора теплового пункту, 2 розряду на державному підприємстві «Криворізька теплоцентраль», на підставі строкового трудового договору. Через невиконання роботодавцем законодавства про працю 28.02.2017р. ОСОБА_3 написала заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України, але у звязку з відмовою прийняти її заяву вона вимушена була направити її новою поштою. У звязку з неможливістю доставки її саме 28.02.2017 року, вона змінила дату звільнення на 01.03.2017 року. Таким чином, її фактично звільнено із займаної посади наказом № 56-к від 01.03.2017 року , про що зроблено відповідний запис в її трудовій книжці. В порушення вимог ст.47 КЗпП України в день звільнення, а саме 01.03.2017 року з нею не був проведений розрахунок, остаточний розрахунок був проведений підприємством 13.03.2017 року. Вважає, що згідно розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач має їй сплатити 1536,00 грн. Також вважає, що підприємством їй завдано і моральної шкоди , яка полягає в тому, що через затримку по виплаті заробітної плати вони вимушена звільнитися, та у звязку із значною затримкою заробітної плати та не проведенням з нею остаточного розрахунку вона відчувала моральні страждання , економити на харчах, одязі, позичати гроші , тому моральну шкоду оцінює в розмірі 1000, 00 гривень, яку просить стягнути з відповідача , а також просить стягнути на її користь сплачений нею при зверненні до суду судовий збір.

Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5, позовні вимоги визнала частково, посилаючись на письмові заперечення , а саме в частині стягнення заробітку за час затримки при звільненні визнала позов, а в частині стягнення моральної шкоди просила відмовити, зокрема посилаючись на недоведеність позовних вимог в цій частині.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно записів трудової книжки 25.10.2016 року прийнята на ДП « Криворізька теплоцентраль» в Східний експлуатаційний район оператором теплового пункту 2 розряду, по строковому договору на період опалювального сезону 2016-2017 р.р., відповідно наказу № 216 від 24.10.2016 року. ( а.с.7)

01.03.2017 року звільнена за власним бажанням ст.38 ч.3 КЗпП України, у звязку з невиконанням роботодавцем умов колективного договору, наказ № 56-к від 01.03.2017 року. ( а.с.7)

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Публічне акціонерне товариство « Криворізька теплоцентраль» є правонаступником державного підприємства « Криворізька теплоцентраль».

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу.

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації кошти у визначені ст. 116 КЗпП України строки, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за грудень 2016 року складає 3978,42 грн., січень 2017 року 4661,35 грн., середня заробітна плата за грудень-січень 2016-2017 р.р. становить: 3978,42 грн. + 4661,35 грн. / 2 = 4297,39 грн. Середньоденна заробітна плата за два місяці складає ( 3978,42 грн. +4661,35 грн.)/45 відпрацьованих днів = 192,00 грн. Кількість робочих днів за період невиплати у березні 2018 року 8 днів. Таким чином, заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні становить 192х8=1536,00 грн.

Відповідач надав контррозрахунок на суму 1900 грн. . Обставини визнані сторонами доведенню не підлягають.

Враховуючи наведене та межі позовних вимог, на користь позивача необхідно стягнути 1536 грн.00 коп.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд згідно із характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті та взявши до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, в цій частині позовні вимоги задовольняє частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 300 грн. на відшкодування моральної шкоди, враховуючи також не значний час затримки платежу.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору (а.с. 1) в сумі 640,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4 Європейської конвенції з прав людини 1950 року, ст. 43 Конституції України, ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" про стягнення заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (код за , 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1) на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 1536,00 грн., моральну шкоду у розмірі 300,00 грн.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ" (код за , 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1) на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір 640 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07.04.2017 року.

Суддя: І. Б. Чайкін