Справа № 301/1960/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю представника позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Загатянської сільської ради Іршавського району, Іршавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання недійсним і скасування заповіту від 07 червня 1994 року, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 січня 2009 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в Іршавський районний суд із позовом до Загатянської сільської ради Іршавського району, Іршавської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про поновлення пропущеного строку для звернення з позовом до суду, визнання недійсним і скасування заповіту від 07 червня 1994 року, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 січня 2009 року.

Позов мотивовано тим, що 07.06.1994 року секретарем виконавчого комітету Загатянської сільської ради ОСОБА_7 було посвідчено заповіт бабусі позивача ОСОБА_8 на користь сестри позивача ОСОБА_4, який зареєстрований в реєстрі за №25. Спадкодавець померла 15.06.1994 року.

20.01.2009 року Іршавська державна нотаріальна контора видала відповідачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстраційним номером №1-39, а 07.02.2009 року за реєстраційним номером №210 в книзі реєстрації №2 КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано за відповідачем житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: с.Загаття, вул. Миру, №1, Іршавського району, Закарпатської області.

Вказаний заповіт та свідоцтво вважає незаконними і такими, що підлягають визнанню недійсними та скасуванню з наступних підстав.

Про наявність оспорюваних документів позивачу стало відомо лише 29.06.2016 року. В будинку покійної бабусі ОСОБА_8 позивач проживає з часу свого народження 09.01.1980 року, а з часу досягнення повноліття він зареєстрований за вказаною адресою. Після одруження в цьому житловому будинку також проживають його дружина ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 В останні роки свого життя покійна бабуся важко хворіла, однак, постійно говорила, в тому числі і у присутності відповідача ОСОБА_4 та третіх осіб, що своє будинковолодіння під №1 по вул. Миру в с. Загаття, Іршавського району, залишить у спадок позивачу. Про складення заповіту на користь відповідача йому нічого не було відомо. Покійна ОСОБА_8 внаслідок важкої хвороби власноручно не могла підписувати документи чи виготовити рукописний текст. За відсутності відомостей про наявність оспорюваного заповіту, протягом 2014-2016 років, з відома та за наполягання відповідача, ОСОБА_3 провів капітальний євроремонт житлових приміщень будинку, на що витратив значну частину матеріальних ресурсів та грошових коштів. Останнім часом між сторонами почали виникати сварки та непорозуміння з приводу проживання позивача з сімєю у будинку, що супроводжувалося погрозами з боку відповідача вигнати їх на вулицю. Саме в ході останньої такої сварки позивачу стало відомо про наявність заповіту на користь відповідача.

Згідно листа архівного відділу Іршавської РДА Закарпатської області №368/01-13 від 12.07.2016 року «Про надання копії рішення», в архівних документах фонду №9 «Загатянська сільська рада» рішення про покладання обовязків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради та виконкому ОСОБА_7 за період з 1990 по 1994 роки включно не виявлено. Крім того, Іршавською державною нотаріальною конторою видано відповідачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом без врахування пропуску нею строку для отримання такого свідоцтва.

Просив поновити пропущений строк для звернення з даним позовом до суду та задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Іршавського районного суду від 07.10.2016 року провадження у даній справі відкрито і таку призначено до розгляду.

09.11.2016 року Іршавським районним судом винесено ухвалу про звернення із судовим дорученням до компетентного іноземного суду Австрійської Республіки про надання правової допомоги для вчинення процесуальних дій відповідно до Угоди між СРСР та Австрійською Республікою з питань цивільного процесу від 11 березня 1970 року. Провадження у справі до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення про надання правової допомоги було зупинено. У відповідності до вимог Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень №573/15264, затвердженої в Міністерстві юстиції України 02.07.2008 року відповідно до спільного Наказу Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 року №1092/5/54, судом призначено наступні судові засідання на 09.03.2017 року на 10.00 годин та на 10.04.2017 року на 10.00 годин (а.с.92-95,101).

Ухвалою Іршавського районного суду від 09.03.2017 року провадження у справі відновлено.

У звязку з ненадходженням відповіді на ухвалу Іршавського районного суду від 09.11.2016 року про судове доручення, в судовому засіданні 10.04.2017 року вирішено звернутися із повторним судовим дорученням до компетентного іноземного суду Австрійської Республіки. До надходження відповіді від іноземного суду на повторне судове доручення провадження у справі було зупинено. Наступні судові засідання було призначено на 20.11.2017 року на 13.00 годин та на 20.12.2017 року на 09.00 годин (а.с.133-136,141).

Ухвалою Іршавського районного суду від 20.11.2017 року провадження у справі відновлено.

Відповідь за результатами виконання ухвали про судове доручення від 09.11.2016 року Іршавським районним судом отримано тільки 24.05.2017 року (а.с.144-151).

Згідно протоколу допиту ОСОБА_4 від 16.03.2017 року, вона позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, про розгляд справи на 09.03.2017 року та на 10.04. 2017 року вона повідомлена та бажає бути присутньою в судзасіданні (а.с.149-150).

Відповіді за результатами виконання ухвали про судове доручення від 09.03.2017 року на день розгляду справи Іршавським райсудом не отримано.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, у тому числі через представника, подав до суду заяву, в якій позов підтримав і просив його задовольнити, розглянути справу по суті за його відсутності ( а.с. 46, 180).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Вважав, що заповіт від 07.06.1994 року, складений на користь відповідачки, слід визнати недійсним, оскільки такий посвідчений особою, яка не мала відповідних повноважень на вчинення нотаріальних дій. Оскільки заповіт є недійсним, недійсним є і свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.01.2009 року. Крім того, свідоцтво про право на спадщину видано через значний проміжок часу після відкриття спадщини та без урахування вимог, щодо прийняття спадщини у передбачений законом строк і спосіб. Права позивача порушено тим, що, не зважаючи на його законні очікування щодо спадкування за бабкою, яка позивачеві обіцяла, що все своє майно залишить саме йому, без його відома, був складений заповіт на відповідачку ОСОБА_4 Позивач є спадкоємцем першої черги, та у разі відсутності спірного заповіту, мав би право на частину спадкового майна. Крім того, позивач провів у спадковому будинку, де проживає з народження, ремонт, вклавши в нього значні матеріальні ресурси. Про існування заповіту та реєстрацію права власності на спадковий будинок за відповідачкою, позивач випадково дізнався тільки у 2016 році, тому строк для звернення до суду йому слід поновити.

Представник відповідача - Іршавської держнотконтори в судове засідання не зявився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов не визнав, вважав його безпідставним, просив розглянути справу по суті за його відсутності (а.с.70,182).

Представник відповідача - Загатянської сільради в судове засідання не зявився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив розглянути справу по суті за його відсутності ( а.с.129,181,183).

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлялася шляхом направлення судових доручень про вручення судових документів. Згідно протоколу допиту ОСОБА_4 від 16.03.2017 року, вона позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, про розгляд справи на 10.04.2017 року вона повідомлена та висловила бажання бути присутньою в судзасіданні, однак, в жодне судове засідання не зявилася, причини неявки не повідомила, письмових заперечень на позов до суду не надіслала (а.с.149-150). Відповіді про виконання судового доручення та вручення відповідачу судової повістки на 20.11.2017 року та на 20.12.2017 року, до суду не надіслано.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні та розглянути справу по суті за її відсутності (а.с.180,184).

Представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, вважала його безпідставним і просила відмовити в його задоволенні. Вважала, що зміст і форма спірного заповіту від 07.06.1994 року відповідає вимогам закону та відображає справжню волю спадкодавця, посвідчений він секретарем виконкому сільської ради, на яку згідно рішення виконкому було покладено обовязок вчиняти нотаріальні дії. Єдиним спадкоємцем першої черги за померлою ОСОБА_8 була її дочка третя особа ОСОБА_5, яка не оспорює заповіт і правомірність спадкування відповідачкою. Позивач, будучи внуком спадкодавця, не є спадкоємцем першої черги, у разі відсутності заповіту або визнання заповіту недійсним він не набуває право на спадщину за ОСОБА_8, тому його права складенням спірного заповіту ніяк не порушено. Твердження позивачем про проведення ремонту в будинку, належними доказами не доведено і не може бути підставою для визнання заповіту недійсним.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, причини неявки до суду не повідомила ( а.с.180).

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає у задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного.

ОСОБА_8 померла 15.06.1994 року (а.с.74).

07.06.1994 року секретарем виконкому Загатянської сільської ради Іршавського району посвідчено заповіт ОСОБА_8, згідно якого все своє майно вона заповідала своїй онучці ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 (внаслідок укладення шлюбу змінила прізвище спочатку на Версіо, потім на ОСОБА_4). Вказаний заповіт не скасований (а.с.75, 76, 80).

Форма і зміст заповіту відповідають вимогам ст.ст. 534, 541 ЦК УРСР та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженою наказом Міністра юстиції України від 25 серпня 1994 року N 22/5 (які були чинними на час посвідчення заповіту). Посвідчений заповіт уповноваженою посадовою особою виконавчого комітету відповідного органу місцевого самоврядування секретарем виконкому Загатянської сільської ради Іршавського району, відповідно до покладених на неї обовязків на вчинення нотаріальних дій (а.с.185-186).

З довідки Загатянської сільради від 10.10.2008 року №246, яка міститься в матеріалах спадкової справи (а.с.79), вбачається, що на день відкриття спадщини спадкодавець проживала в житловому будинку за адресою: с. Загаття, вул. Миру, №1, Іршавського району. Разом з нею проживала та була зареєстрована, у тому числі, і відповідачка ОСОБА_11, яка вступила у володіння спадковим майном та протягом шести місяців не відмовилася від спадщини.

Відповідно до вимог ст. 548, 549 ЦК УРСР 1963 року, відповідачка ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 561 ЦК УРСР, строк отримання свідоцтва про право на спадщину строковими рамками не обмежений, однак, свідоцтво може бути видане не раніше шести місяців з дня відкриття спадщини.

За таких обставин посилання позивача на пропуск відповідачкою строку на прийняття спадщини є безпідставними.

Осіб, які б відповідно до ст. 535 ЦК УРСР, мали право на обовязку частку у спадковому майні, не має. Не є такою особою і позивач ОСОБА_3

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцю за заповітом відповідачці ОСОБА_4 20.01.2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( а.с.70-88).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Виходячи з цього, суд повинен встановити, чи дійсно порушено право позивача ОСОБА_3 на отримання спадщини.

Стверджуючи про порушення своїх прав на отримання спадщини за померлою ОСОБА_8, що відбулися внаслідок посвідчення заповіту від 07.06.1994 року, позивач посилається на те, що померла ОСОБА_8, яка була його бабкою, за життя обіцяла залишити все своє майно саме позивачеві, однак, відповідного заповіту на його користь не залишила. Крім того, будучи спадкоємцем першої черги, за відсутності спірного заповіту, він мав би право на отримання частки в спадковому майні за законом.

Однак, відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина і батьки померлого. Онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_3 був онуком померлої ОСОБА_8 Єдиним спадкоємцем першої черги за ОСОБА_8 є дочка спадкодавця та мати позивача - третя особа ОСОБА_5.

За таких обставин, суд вважає посилання позивача на порушення своїх прав на отримання спадщини, як спадкоємця першої черги, безпідставними.

Твердження позивача про те, що спадкодавець за життя обіцяла все своє майно залишити саме позивачу, ніякими доказами не підтверджено. Іншого заповіту, крім спірного, спадкодавець не складала.

Отже, заповіту на користь позивача спадкодавець не складала, позивач ОСОБА_3 не є спадкоємцем першої черги за померлою ОСОБА_8, тому, як у разі відсутності спірного заповіту, так і у разі визнання його недійсним, позивач не має права на отримання спадщини ні за заповітом, ні за законом.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 78, 81, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд вважає, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що заповіт не відповідає справжній волі спадкодавця або за змістом і формою суперечить вимогам закону, що могло б бути підставою для визнання заповіту недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину. Позивачем також не доведено, що заповіт від 07.06.1994 року, складений ОСОБА_8 на користь відповідачки, порушує його законні права та інтереси, як спадкоємця.

Посилання позивача на проведення ним у спадковому будинку ремонтних робіт і, у звязку з цим, понесення матеріальних затрат, не є підставою для визнання заповіту недійсним. Належними доказами вказані обставини позивач не підтвердив та позовних вимог про стягнення з відповідачки вартості ремонтних робіт не заявив.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування заповіту та свідоцтва про право на спадщину є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 524, 529, 534, 542 ЦК УРСР 1963 р., ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 13, 76-80, 89, 263-265, 268, 354 ЦПК України,

р і ш и в :

у позові ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3) до Загатянської сільської ради Іршавського району (с. Загаття, вул. А.Ерделі, №2, Іршавського району), Іршавської державної нотаріальної контори (м. Іршава, вул. Гагаріна, №37), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, мешканка м. Ілз, І36/2, А-8262, Австрійська Республіка), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканка с. Загаття, вул. Миру, №1, Іршавського району) та ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканка м. Мукачево, вул. Космонавтів, №33/8), про визнання недійсним і скасування заповіту від 07 червня 1994 року та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 січня 2009 року - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Закарпатської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2017 року.

Головуюча : М. О. Пітерських