Провадження № 6/742/43/17
Єдиний унікальний № 742/1086/15-ц
УХВАЛА

іменем України

14 квітня 2017 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого - судді Гумен В.М.,

при секретарі Харченко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

встановив:

Головний державний виконавець Мигун О.М. звернувся до суду з поданням, в якому зазначає, що на виконанні у відділі держаної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження № 53451155 про стягнення із ОСОБА_2 боргів на загальну суму 621599,53 грн., до складу зведеного виконавчого провадження входять наступні виконавчі листи:

- виконавчий лист № 2/742/531/15 від 18 грудня 2015 року, виданий Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 527333,08 грн. боргу,

- виконавчий лист № 2/742/531/15 від 18 грудня 2015 року, виданий Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен банк Аваль» 1827 грн. судових витрат,

- виконавчий лист № 2/742/202/16 від 08 серпня 2016 року, виданий Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь Прилуцької міської ради 89545,65 грн. збитків,

- виконавчий лист № 2/742/202/16 від 08 серпня 2016 року, виданий Прилуцьким міськрайонний судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь Прокуратури Чернігівської області 2893, 80 грн. судового збору.

З часу відкриття виконавчого провадження боржником добровільно рішення суду не виконується, тому державним виконавцем 17 квітня 2014 року та 18 лютого 2016 року накладено арешт на майно боржника, а саме на транспортні засоби, які в даний час постановою заступника начальника відділу від 11 листопада 2016 року оголошено в розшук та на нерухоме майно, а саме будівлі та споруди, розташовані в м. Прилуки по вул. Войкова, 6. На дані будівлі 28 листопада 2016 року винесено постанову про опис та арешт вищезазначеного нерухомого майна, на яке на даний час готуються документи для передачі будівель та споруд на реалізацію.

Таким чином, боржник від виконання своїх зобовязань ухиляється, на неодноразові виклики не зявляється, борг на користь стягувачів не сплачує, тому держвиконавець і просить суд вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїду за межі України до виконання зобовязань боржником ОСОБА_2.

В судовому засіданні державний виконавець подання про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України повністю підтримав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом по справі встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться зведене виконавче провадження № 53451155 про стягнення із ОСОБА_2 боргів на загальну суму 621599,53 грн..

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХII регулює регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. визначають, що "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (тобто боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини ( відсутність майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо), тобто з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, повинні полягати у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків .

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Крім зазначеного Правові позиції Верховного Суду України визначають, що на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, у зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного, суд вважає, що матеріали подання державного виконавця не містять жодних доказів, які свідчили б про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а його доводи викладені в поданні про те, що несплата боргу і є ухиленням від виконання зобовязань не ґрунтуються на вимогах закону, і є лише його припущенням, крім того із змісту подання так із матеріалів судом встановлено, що держвиконавцем не в повній мірі вжито заходів щодо реалізації арештованого майна, оскільки майно належне боржнику арештовано, але не проведено оцінку цього майна, відсутні докази належного повідомлення, та отримання боржником відповідних документів про виклики його до державного виконавця з зазначенням конкретної дати, для зясування причин несплати боргу та ознайомлення останнього з розрахунком заборгованості (хоча маються відомості про місце проживання боржника), також відомостей про застосування приводу через органи внутрішніх справ в разі незявлення такого, та про ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження, що свідчить в сукупності про передчасність заявленого подання про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а отже у задоволенні такого слід відмовити .

На підставі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст.208, 210, 293, 294, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2 відмовити .

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Гумен В.М.