Справа № 450/2394/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/5852/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О. Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області про визнання права користування земельною ділянкою ,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішенням позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право користування земельною ділянкою площею 40 кв.м. по вул. Д. Галицького в смт. Щирець, Пустомитівського району, Львівської області на умовах Договору від 13.01. 2003 року, що укладений між Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області та ОСОБА_4 № 10 на право тимчасового користування землею в т.ч. на умовах оренди, зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 13.01. 2003 року за № 46, із строком користування земельною ділянкою до 13.01. 2018 року.

Скасовано рішення Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області № 1009 «Про розроблення детального плану території» від 18.08. 2015 року.

У визнанні чинним Договору від 13.01. 2003 року, що укладений між Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області та ОСОБА_4 № 10 на право тимчасового користування землею в т.ч. на умовах оренди, зареєстрований в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 13.01. 2003 року за № 46 відмовлено.

Стягнуто із Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області в користь ОСОБА_4 852,60 грн. понесених позивачем судових витрат.

Рішення суду оскаржила особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вказане рішення грубо порушує її права, а тому є незаконним. Звертає увагу, що висновок суду про пролонгацію договору до 13.01.2013 року та до 13.01.2018 року є безпідставним, оскільки позивач не надав суду жодних доказів про те, що він користувався земельною ділянкою та оплачував орендну плату за її користування. Окрім цього, звертає увагу, що термін дії договору закінчився 13.01.2008 року, а з позовом позивач звернувся 24.09.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Стверджує, що суд неправомірно скасував рішення Щирецької селищної ради №1009 від 18.08.2015 року про надання їй дозволу на розробку детального плану території на вул. Д. Галицького в смт. Щирець, Пустомитівського району Львівської області чим порушив її права за її відсутності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони по справі в судове засідання не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується наявними у справі рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Апелянт ОСОБА_2 через канцелярію суду надала заяву про слухання справи у її відсутності. Зазначила, що апеляційну скаргу підтримує, просить її задовольнити.

Відповідно до статті 305 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Згідно статті 197 ч.2 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст.3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами ст. 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 13 січня 2003 року між Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області та ОСОБА_4 укладено договір №10 на право користування земельною ділянкою в т.ч. на умовах оренди, площею 40 м. кв. для обслуговування магазину торгівлі продуктами в смт. Щирець вул. Д. Галицького. Договір зареєстрований у книзі реєстрації договорів на право тимчасового користування землею 13.01.2003 року за №46. Земельна ділянка надається на умовах короткострокової оренди строком на п»ять років. Плата за землю вноситься землекористувачем щорічно у вигляді орендної плати в розмірі 55 грн.

Згідно ч.3 ст.33 Закону України «Про оренду землі» (в редакції чинній на 13.01.2008 року) у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору, він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Так як відповідачем не надано суду доказів про повідомлення орендаря про намір розірвати договір, такий поновлював свою дію на наступні строки, а саме: з 13.01.2008 року до 13.01.2013 року та з 13.01.2013 року до 13.01.2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції вірно послався на статтю 651 ЦК України, яка регулює підстави зміни або розірвання договору.

Із матеріалів справи вбачається, що Щирецькою селищною Радою 18.08.2015 року прийнято рішення № 1009 «Про розроблення детального плану території» ( а.с. 41).

Згідно названого рішення вирішено розробити детальний план території в межах вулиці Д.Галицького, 2 в см. Щирець Пустомитівського району та замовником зазначених робіт є виконком Щирецької селищної ради. Фінансування з розроблення детального плану території визначено провести за рахунок коштів ОСОБА_2, яка зацікавлена в отриманні земельної ділянки, оскільки подала виконкому заяву.

Із наведеного вище, колегія суддів вбачає упередженість у діях виконкому Щирецької селищної ради, яка в порушення прав позивача, при діючому Договорі оренди землі надала перевагу заяві ОСОБА_2 на отримання земельної ділянки, якою в тому числі користується правомірно позивач ОСОБА_4

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_4 використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, претензій щодо несплати орендної плати селищна рада не виставляла.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 що орендар ОСОБА_4 не сплачує орендної плати, оскільки зазначене не входить у компетенцію останньої та не порушує її прав.

Колегією суддів не вбачається порушення прав ОСОБА_2, оскільки остання не є суб»єктом господарювання.

Відповідно до ст. 8 ч.3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» рішення з питань планування та забудови територій приймаються сільським, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами, районними, обласними радами, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями в межах визначених законом повноважень, з урахуванням вимог містобудівної документації.

Відповідно до Наказу міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011, зареєстрованого у Мінюсті України 20.12.2011 року № 1468/2011 «Про затвердження порядку розроблення містобудівної документації» (далі наказ) замовником розроблення детального плану забудови є орган місцевого самоврядування, а розробником - відповідний сертифікований суб»єкт господарювання ( п.4.6 Наказу).

Слід зазначити, що детальний план розробляється на певну територію, а тому зазначене у рішенні про надання дозволу конкретній особі, а саме ОСОБА_2 є неправомірним.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права,навіть, якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и .

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_5