АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 752/2534/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10206/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Ладиченко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

21 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Шкоріної О.І., Стрижеуса А.М.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - представника Приватного акціонерного товариства «ШФ «Воронін» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 4 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9 в інтересах малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_11, Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство «ШФ «Воронін», ОСОБА_4 про визнання протиправним і скасування розпорядження про видачу ордеру та визнання недійсним та скасування ордеру на право зайняття житла, визнання протиправним та скасування розпорядження про видачу свідоцтва та скасування свідоцтва про право власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним і скасування розпорядження про видачу ордеру та визнання недійсним. та скасування ордеру на право зайняття житла, визнання протиправним та скасування розпорядження про видачу свідоцтва та скасування свідоцтва про право власності, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_8на підставі Наказу № 139к від 10 листопада 2003 року по 5 березня 2005 року працювала у ПрАТ «ШФ «Воронін».

1 квітня 2001 року ОСОБА_8, як працівник ПрАТ «ШФ «Воронін» вселилась в кімнату гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та проживає там по теперішній час.

8 травня 2013 року ОСОБА_8, як працівник ПрАТ «ШФ «Воронін» вселилась до кімнати гуртожитку, що знаходиться за адресою: . Київ, АДРЕСА_2, де в подальшому, з 17 липня 2008 року, почала мешкати і її малолітня донька ОСОБА_10, та проживають там по теперішній час.

Зазначила, що факт їх проживання у спірному приміщенні підтверджується довідкою ВАТ «ШФ «Воронін» датована 2008 роком, довідка ВАТ «ШФ «Воронін» від 14 січня 2011 року, Акт КП «ЖЕО - 107» від 28 січня 2015 року.

Також зазначила, що протягом всього часу проживання вони сумлінно сплачують грошові кошти, нараховані за комунальні послуги та заборгованості не мають. У спірному житловому приміщенні вони не зареєстровані.

В листопаді 2015 року їм стало відомо про те, що 18 жовтня 2011 року Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією було видано на ім'я ОСОБА_11 Розпорядження про видачу Ордеру та Ордер на жиле приміщення, Розпорядження № 36496 від 18 жовтня 2011 року про видачу Свідоцтва про право власності та Свідоцтво про право власності від 18 жовтня 2011 року на АДРЕСА_3.

Розпорядження Голосіївської РДА в м. Києві № 36496 від 18 жовтня 2011 року було видано на підставі клопотання Правління та профспілкового комітету ВАТ «ШФ «Воронін» від 15 березня 2011 року про видачу ордерів на житлові площі в однокімнатних квартирах по вул. В. Яна в м. Києві для працівників підприємства, які зареєстровані та проживають за даною адресою.

Розпорядження про видачу Ордеру та Ордер на жиле приміщення, Розпорядження про видачу Свідоцтва про право власності та Свідоцтво про право власності видавалися на вже зайняте позивачами житло.

Вказала, що жодного акту про непроживання або відсутність Позивачів у спірній квартирі складено не було. За час «фіктивної» приватизації квартири, жодна комісія з ЖЕО або ПАТ «ШФ «Воронін» до житла не приходили.

Вважають, що Розпорядження про видачу Ордеру та Ордер на жиле приміщення, Розпорядження Голосіївської районної в м. Києві державної реєстрації № 36496 від 18 жовтня 2011 року про видачу Свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на АДРЕСА_3, та Свідоцтва про право власності виданого на ім'я ОСОБА_11 є протиправними та такими, що грубо порушують їх права на житло.

У зв'язку із викладеним, просили суд визнати протиправним і скасувати Розпорядження про видачу Ордеру на жиле приміщення яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_11, визнати недійсним і скасувати Ордер на жиле приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 видане на ім'я ОСОБА_11, визнати протиправним і скасувати Розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 36496 датоване 2011 роком про видачу Свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на АДРЕСА_3, визнати недійсним і скасувати Свідоцтво від 18 жовтня 2011 року про право власності на вищезазначене спірне майно.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 4 липня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано Розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 6 липня 2011 року № 503, у частині видачі Ордеру на жиле приміщення яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 видане ОСОБА_11.

Визнано недійсним і скасовано Ордер на право зайняття жилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 виданий на ім'я ОСОБА_11 на підставі Розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 6 липня 2011 року № 503.

Визнано протиправним і скасовано Розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 36496 датоване 18 листопада 2011 року у частині видачі ОСОБА_11 Свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на АДРЕСА_4.

Визнано недійсним і скасовано Свідоцтво від 18 жовтня 2011 року про право власності на АДРЕСА_4, виданого на ім'я ОСОБА_11 відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норм матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_6 також подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

ПрАТ «ШФ «Воронін» теж подало апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, вважаючи, що судоми порушено норми матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 1 квітня 2001 року ОСОБА_8, як працівник ПАТ «ШФ «Воронін» вселилась в кімнату гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та проживає там по теперішній час.

8 травня 2003 року ОСОБА_10, як працівник ПАТ «ШФ «Воронін» вселилась до кімнати гуртожитку, що знаходиться за адресою: . Київ, АДРЕСА_2, де в подальшому, з 17 липня 2008 року, почала мешкати і її малолітня донька ОСОБА_10, та проживають там по теперішній час.

Згідно рішення Київської міської ради від 23 березня 2000 №76/797 «Про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва відомчих житлових будинків, зовнішніх інженерних мереж та об'єктів комунального призначення» було прийнято та передано до комунальної власності районної ради житловий будинок № 16 по вул.. В. Яна в м. Києві.

Відповідно до Рішення Київської міської ради від 9 вересня 2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в м. Києві» та Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 30 вересня 2010 року № 787 «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київської міської ради від 9 вересня 2010 року № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» були ліквідовані районні в місті Києві ради та створені районні в м. Києві державні адміністрації.

Пунктом 1 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10 грудня 2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, в тому числі і будинок 16 по вул.. В. Яна в м. Києві.

В подальшому, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31 січня 2011 № 121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» надано право районним в місті Києві державним адміністраціям на видачу ордерів на заселення жилої площі.

Голосіївська районна в місті Києві держана адміністрація, прийняла розпорядження від 6 липня 2011 № 503, яким, видано ордер - на однокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 16,2 кв. м, ОСОБА_11 яка згідно наданих відомостей одна була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_6 на квартирному обліку перебувала з 19 квітня 2011 на загальних підставах (зі зняттям з квартирного обліку).

Відповідно до пункту 2 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28 травня 1999 №813 «Про гуртожитки в жилих будинках» зобов'язано районні у м. Києві державні адміністрації за місцем знаходженням жилих будинків, або квартир в жилих будинках, які використовувались під гуртожитки видати сім'ям та одиноким громадянам, які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку ордери на займані жилі приміщення.

Згідно статей 15, 58 ЖК Української PCP (в редакції, що була чинна на час виникнення спірних правовідносин), виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу PCP, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP, на території району, міста, району в місті: здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду; здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад; здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях, затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов; приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, затверджують спільні рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду; здійснюють облік громадян, які бажають вступити до житлово-будівельного кооперативу, затверджують списки осіб, які вступають до житлово-будівельного кооперативу, і рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу про прийом до членів кооперативу та про надання квартири; видають ордери на жилі приміщення, тощо.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Нормативно - правовими документами, які регулюють порядок проведення процедури приватизації є Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду», Наказ Міністерства з питань житлово - комунального господарства від 16.12.2009 року №396 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян».

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд та приміщень державного житлового фонду на користь громадян України.

На момент проведення спірної процедури приватизації діяло Положення про порядок передачі квартир (будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16 вересня 2009 року №396 (надалі - Положення).

Пункт 18 зазначеного Положення передбачало вичерпний перелік необхідних документів для проведення процедури приватизації, а саме: оформлена заява на приватизацію встановленого зразка; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири, жилих приміщень у гуртожитку.

Пунктом 19 Положення встановлено, що довідка про склад сім'ї та займані приміщення (довідка береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі були заселені до спірного житлового приміщення не самовільно, а як працівники фабрики, з усного дозволу адміністрації, оплачували проживання та комунальні послуги у гуртожитку.

Проте, з таким висновком суду повною мірою погодитись не можна.

Порядок надання жилої площі в гуртожитку передбачений ст. 128 ЖК України, відповідно до якої жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 17 січня 2001 року ВАТ «КШФ «Желань» видано ОСОБА_11, яка працювала швачкою ВАТ «КШФ «Желань», ордер № 1 на право зайняття 1 ліжко-місця у гуртожитку по АДРЕСА_7

Позивач ОСОБА_8 поселилась у спірну кімнату без правовстановлюючих документів.

Також не надано правовстановлюючих документів на поселення у дану кімнату і позивачкою ОСОБА_10

Пунктом 10 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.

Цей ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Статтями 58, 59 ЖК Української РСР визначені підстави і порядок видачі ордера та визнання ордера на жиле приміщення недійсним, зокрема, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, спеціальний ордер на ліжко-місце у кімнаті АДРЕСА_8 видано ОСОБА_11, яка і була зареєстрована за цією адресою, а позивачі зберігали за собою право користування жилою площею у АДРЕСА_5.

Крім того, як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_8 дана квартира приватизована нею і її чоловіком.

Судом також встановлено, що документи, на підставі яких позивачі вселилися в спірну кімнату у ПрАТ «ШФ «Воронін» відсутні, ордер на вселення до цієї кімнати позивачам не надавався, вони не були зареєстровані у даному гуртожитку.

Дані обставини не були спростовані позивачами доказами по справі, а тому дають підставу суду стверджувати, що законним правом на проживання у спірній кімнаті гуртожитку позивачі наділені не були.

Отже, ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнаним недійним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні зайняла його на законних підставах. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі №6-83цс15, яка є обов'язковою для суду.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 1 квітня 2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивачів у правовідносинах, які склалися між ним та відповідачкою та їх недоведеності в суді.

Стаття 13 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає встановленим, що законним правом на проживання у спірній кімнаті гуртожитку була наділена лише ОСОБА_12, а позивачі вселилися до спірної кімнати та проживають в ній у спосіб, який не передбачено законом.

Доводи, позивачів, що вони проживають у спірній кімнаті з 2001 року з дозволу адміністрації фабрики, а тому кімната не була вільною на час прийняття рішення про видачу ордеру відповідачу, не можуть бути підставою для задоволення позову, так як позивачами не надано доказів правомірності проживання у спірній кімнаті гуртожитку та правомірності її зайняття, при цьому, тривалість проживання у кімнаті гуртожитку не свідчить про правомірність зайняття цієї кімнати позивачами.

Натомість, наданим у судовому засіданні представником ПрАТ «ШФ «Воронін» спеціального ордеру № 1від 17 січня 2001 року на право зайняття 1 ліжко-місця у гуртожитку по вул. АДРЕСА_9 виданого ОСОБА_11, яка працювала швачкою ВАТ «КШФ «Желань», спростовуються доводи позовної заяви щодо видачі ордера на зайняте приміщення, оскільки позивачка ОСОБА_8 вселилась у спірну кімнату лише 1 квітня 2001 року.

Відповідно до п. 2.1 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 28 травня 1999 року № 813 «Про гуртожитки в жилих будинках м. Києва», районним у м. Києві державним адміністраціям за місцем знаходження жилих будинків, або квартир в жилих будинках, які використовувались під гуртожитки надано розпорядження про видачу сім'ям та одиноким громадянам, які постійно проживають, прописані та перебувають на квартирному обліку ордери на займані жилі приміщення.

Судом встановлено, що ОСОБА_11 відповідно до вищезазначеного розпорядження видано ордер на право зайняття жилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації від 6 липня 2011 року № 503.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги щодо визнання ордеру недійсним задоволенню не підлягають.

Оскільки позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування Розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації № 36496 від 18 листопада 2011 року у частині видачі ОСОБА_11 Свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на АДРЕСА_4, визнання недійсним і скасування Свідоцтва від 18 жовтня 2011 року про право власності на АДРЕСА_4, виданого на ім'я ОСОБА_11 відділом приватизації житлового фонду Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації є похідними від вимог про визнання ордеру недійсним, колегія суддів вважає, що такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне рішення скасувати, прийняти постанову про відмову у задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - представника ОСОБА_6, ОСОБА_7 - представника Приватного акціонерного товариства «ШФ «Воронін» задовольнити.

Рішення районного суду м. Києва від 4 липня 2017 року скасувати, прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_9 в інтересах малолітньої ОСОБА_10 до ОСОБА_11, Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Відділу приватизації житлового фонду Голосіївської районноїї в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, Приватне акціонерне товариство «ШФ «Воронін», ОСОБА_4 про визнання протиправним і скасування розпорядження про видачу ордеру та визнання недійсним та скасування ордеру на право зайняття житла, визнання протиправним та скасування розпорядження про видачу свідоцтва та скасування свідоцтва про право власності відмовити.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді