АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8769/15-ц 22-ц/774/1603/К/17
Провадження № 22ц/774/1603/К/17 суддя Прасолов В.М.
Категорія - 27 (ІV) Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар: Гладиш К.І.

за участю:представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначило, що 02 серпня 2005 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором в частині своєчасного погашення кредиту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 31.10.2015 року склала 46993,52 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитом станом на 31.12.2016 року в сумі 55406,83 грн. (за вирахуванням суми заборгованості в розмірі 11823,58 грн., стягнутої за судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2008 року), а також здійснити розподіл судових витрат.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 02.08.2005 року у розмірі 55406 грн. 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Послався, що суд не врахував того, що за судовим наказом з нього вже була стягнута заборгованість за кредитним договором та, стягнувши заборгованість за вимогою банку, суд фактично допустив подвійне її стягнення. Крім того, суд не застосував до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, позбавивши його права подати заяву про застосування строку позовної давності в суді через проведення заочного розгляду справи. У звязку з чим, поставив перед судом апеляційної інстанції питання про застосування строку позовної давності до предявлених позивачем вимог. Також послався на незаконність ухвали про відновлення провадження від 04.01.2017 року та просив її скасувати, оскільки суд відновив провадження на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.11.2016 року, яке не вступило в законну силу.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4 на підставі поданої ним заяви укладено кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 2000,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмір 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки до липня 2007 року (а.с. 11).

За судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2008 рокуіз ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 11823,58 грн. (а.с. 35).

У грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором в розмірі 46993,52 грн., яку уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, збільшив до 55406 грн. 83 коп. (а.с. 2-4, 106-111).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором позичальником ОСОБА_4 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та права банку, у звязку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором в розмірі 55406 грн. 83 коп.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення ? невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Зі змісту укладеного між сторонами кредитного договору від 02 серпня 2005 року вбачається, що ним обумовлено термін його дії, що відповідає строку дії кредитної картки - до липня 2007 року (а.с. 11).

У звязку з простроченням ОСОБА_4 виконання зобовязання за кредитним договором утворилася заборгованість станом на 24 жовтня 2008 року в розмірі 11823,58 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 9382,53 грн., заборгованості за процентами в розмірі 2441,05 грн., про стягнення якої у 2008 році позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу, й яку судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03.12.2008 року стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 35, 44, 45).

Вказаний судовий наказ був виконаний примусово державним виконавцем в повному обсязі 27.10.2011 році, що підтверджено представником ПАТ КБ «ПриватБанк» в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 599 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 1048 УК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, необхідно зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Враховуючи те, що судовий наказ був виконаний відповідачем 27.10.2011 року - кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами до остаточного виконання вказаного судового наказу.

Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач заявляє вимогу про стягнення не тільки процентів, а й заборгованості за кредитом, яку вже стягнуто за судовим наказом.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази перевипуску кредитної картки й здійснення будь-яких платежів позичальником ОСОБА_4 після стягнення з нього заборгованості в судовому порядку.

Крім того, позивач заявляє також і вимогу про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з жовтня 2005 року по грудень 2016 року, без врахування того, що він має право на стягнення процентів за користування кредитом тільки з 24 жовтня 2008 року по 27 жовтня 2011 року.

При цьому, вимога позивача про стягнення штрафів в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 26146,61 грн. (процентна складова) є безпідставною з огляду на те, що своє право на стягнення кредитної заборгованості в судовому порядку позивач вже реалізував, а положення ст. 1048 ЦК України надає право позикодавцю право на стягнення процентів за користування кредитом до його повернення.

Однак, вирішуючи справу, суд першої інстанції зазначеного не врахував, дійшовши безпідставного висновку про задоволення заявлених позивачем вимог та стягнення суми заборгованості за кредитним договором б/н від 02.08.2005 року за період з 11.10.2005 року по 31.12.2016 року в розмірі 55406,83 грн. й не звернувши уваги на те, що позивач в 2008 році в судовому порядку вже реалізував своє право на стягнення заборгованості за цим кредитним договором в наказаному провадженні й оскільки судовий наказ було виконано, то він має право тільки на стягнення процентів за користування кредитом до дня фактичного виконання виданого судового наказу.

Отже, ухвалене у справі рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування кредитом, колегія суддів виходить з наступного.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 заявив про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, за змістом вказаної норми права для застосування судом позовної давності судом відповідач має зробити про це заяву не пізніше ніж до ухвалення судом рішення.

Оскільки рішення по суті ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження може застосовуватись позовна давність за заявою, зробленою у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання ухвалив заочне рішення, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, можливо лише за умови неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 74 ЦПК України редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, у порушення вищевикладеного, не вчинив дій щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_4 про час та місце розгляду справи після відновлення провадження у ній на підставі ухвали суду від 04.01.2017 року (а.с. 97), а повернення до суду судового повідомлення із відміткою про їх невручення «у звязку із закінченням терміну зберігання» не можна вважати належним повідомленням відповідача про час та місце розгляду справи, адже судове повідомлення вважається врученим належним чином лише у разі, якщо особа відсутня за адресою проживання (ч. 5 ст. 74 ЦПК України), а наявна у справі поштова кореспонденція була повернута суду не через відсутність адресата (а.с. 138-146).

Отже, посилання на те, що у зв'язку із заочним розглядом справи відповідач був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності, є обґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції не дотримався передбаченого ст. ст. 74, 75 ЦПК України редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, порядку повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи.

Крім того, колегією суддів встановлено, що, при зверненні до суду із заявою про перегляд заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 червня 2017 року, ОСОБА_4, навівши у ній посилання на докази, яким він обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача (що є однією із вимог ст. 229 ЦПК України щодо форми і змісту заяви про перегляд заочного рішення), зазначив про неправомірність рішення суду та просив відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього у звязку з пропуском позовної давності (а.с. 166-167), тобто на законних підставах скористалася своїм правом надати заяву про застосування позовної давності до суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає можливим здійснити розгляд цієї заяви при перегляді заочного рішення в апеляційній інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що до позовних вимог в частині стягнення заборгованості у вигляді відсотків за користування кредитом за період з 24.10.2008 року по 27.10.2011 року підлягає застосуванню наслідки спливу позовної давності оскільки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості позивач звернувся 03 грудня 2015 року (а.с. 2) й питання про поновлення строку позовної давності не ставив.

Враховуючи те, що ухвалене у справі рішення не відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, підлягає скасуванню, колегія суддів не вбачає підстав для окремого скасування ухвали суду першої інстанції про відновлення провадження від 04.01.2017 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1339,80 грн., сплачених ним за подання апеляційної скарги (а.с. 179).

Керуючись ст. 367, 374, п.п. 3,4 ст. 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 травня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1339,80 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 26.12.2017 року.

Головуючий:

Судді: