АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 63 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2014 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_6, заінтересована особа: відділ опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації, про визнання громадянки недієздатною,

в с т а н о в и л а :

26 лютого 2014 р. ОСОБА_6 звернулася до суду з заявою про визнання недієздатною її рідної сестри ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилалася на те, що після перенесеної родової травми ОСОБА_7 має легку розумову недостатність і перебуває на диспансерному обліку в Уманській міській психіатричній лікарні з приводу стійкого хронічного психічного захворювання. Після смерті її сина ОСОБА_8 в грудні 2012 р. стан психічного здоров'я ОСОБА_7 значно погіршився, вона неодноразово знаходилась на лікуванні в Уманській міській психіатричній лікарні з приводу психічних розладів, також на лікуванні у районного психіатра Уманської ЦРЛ і потребує в даний час стороннього догляду, не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обовязки, не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в звязку з чим може бути визнана недієздатною.

Враховуючи викладене, просила суд призначити судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану ОСОБА_7 щодо її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і визнати ОСОБА_7 недієздатною для призначення їй опікуна.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2014 р. у задоволенні заяви ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права просила його скасувати та ухвалити у справі нове рішення по суті заявлених вимог.

Зацікавлена особа - відділ опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації, згідно листа від 13.02.2017 р., просив слухати справу без представника опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування).

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення ОСОБА_6, адвоката ОСОБА_9, свідка ОСОБА_10, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що відсутній висновок судово-психіатричної експертизи щодо психічного стану ОСОБА_7 та інші належні та допустимі докази для визнання її недієздатною.

Розглядаючи заяву, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані учасниками процесу докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 26.02.2014 р. звернулася до суду із заявою про визнання своєї рідної сестри ОСОБА_7, 04 січня 1954 р. н., недієздатною.

При цьому, як на підставу звернення послалась на те, що ОСОБА_7, після перенесеної родової травми має легку розумову відсталість та перебуває на диспансерному обліку в Уманській міській психіатричній лікарні з приводу стійкого хронічного психічного захворювання, без конкретизації часу постановлення на даний облік. Після втрати рідних чоловіка ОСОБА_11 у 1996 р. та сина ОСОБА_8 04.12.2012 р. психічний стан ОСОБА_7 значно погіршився. Вона неодноразово знаходилась на лікуванні в Уманській міській психіатричній лікарні, також без конкретизації часу перебування на лікуванні, а також у районного психіатра Уманської центральної районної лікарні, де перебуває на обліку з приводу психічного захворювання з діагнозом: депресивний стан з короткочасними депресивними реакціями та розладами адаптації, що підтверджується довідкою Уманської ЦРЛ від 03.12.2013 р., без конкретизації часу постановлення на зазначений облік.

Визнання ОСОБА_7 недієздатною обґрунтовує необхідністю оформлення спадщини.

В якості доказів до заяви додано довідку видану одноособово районним психіатром Уманської ЦРЛ ОСОБА_10 від 03.12.2013 р. № 01-03/2303 про те, що ОСОБА_7 дійсно на даний час знаходиться на диспансерному обліку у психіатра, без зазначення часу постановлення на даний облік, з діагнозом: тривожно-депресивний розлад, короткочасна депресивна реакція з розладами адаптації.

Загальні положення про фізичну особу, зокрема положення щодо визнання фізичної особи недієздатною та обмеження цивільної дієздатності особи, визначені главою 4 ЦК України.

За положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов'язаний визнати фізичну особу недієздатною.

Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України.

Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її цивільної дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.

Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з'ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Згідно з частиною першою статті 240 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров'я.

Відповідно із частиною першою статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що заявник ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною сестрою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується копіями свідоцтв про народження, копією свідоцтва про одруження ОСОБА_7 та довідкою відділу реєстрації актів громадського стану. (а. с. 5, 6, 8, 9)

Згідно до копій паспортів громадянина України заявник ОСОБА_6 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_7 в с. Текуча, вул. Радянська, 98, Уманського району. (а. с. 4, 7) А у відповідності до пояснень ОСОБА_6, остання працює у м. Київ.

Згідно довідки виданої одноособово районним психіатром Уманської ЦРЛ ОСОБА_10 від 03.12.2013 р. № 01-03/2303 та долученої до заяви в підтвердження заявлених вимог, ОСОБА_7, на час видачі довідки, знаходиться на диспансерному обліку у психіатра, без зазначення часу постановлення на даний облік, з діагнозом: тривожно-депресивний розлад, короткочасна депресивна реакція з розладами адаптації. (а. с. 11)

З урахуванням того, що подана заява про визнання недієздатною містила вимогу про призначення у справі судово-психіатричної експертизи, з урахуванням вимог статті 239 ЦПК України, ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 березня 2014 р. у даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу на вирішення якої були поставлені питання про те, чи хворіє ОСОБА_7 психічним захворюванням, а якщо хворіє, то яким та чи може вона за своїм психічним станом внаслідок захворювання розуміти значення своїх дій та керувати ними. Проведення експертизи було доручено експертам Черкаської обласної психіатричної лікарні № 1. (а. с. 24)

Листом від 02.04.2014 р. за № 294/03 амбулаторна судово-психіатрична експертиза КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» повідомила Уманський міськрайонний суд (вх. № 11142 від 11.04.2014 р.), а той у свою чергу 15.04.2014 р. за № 9054 заявника ОСОБА_6 про необхідність доставити ОСОБА_7 для обстеження на 25.04.2014 р. (а. с. 26, 28)

Оскільки ОСОБА_7 у визначений час не було доставлено до експертної установи, амбулаторна судово-психіатрична експертиза КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» 28.04.2014 р. № 387/03 повторно звернулась до суду (вх. № 12869 від 07.05.2014 р.), а суд у свою чергу 07.05.2014 р. за № 11140 до заявника ОСОБА_6 про необхідність узгодити дату обстеження. (а. с. 29, 31)

Матеріали справи не містять будь-яких повідомлень адресованих заявником ОСОБА_6 суду про неможливість виконання вимоги експертної установи, з зазначенням підстав та надання відповідних доказів.

Також відсутні данні які б підтверджували факт явного ухилення ОСОБА_7 від проходження експертизи призначеної судом.

27.05.2014 р. амбулаторна судово-психіатрична експертиза КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» повернула на адресу Уманського міськрайонного суду без виконання ухвалу суду від 13.03.2014 р., оскільки незважаючи на листи від 02.04.2014 р. та від 28.04.2014 р. не було забезпечено прибуття ОСОБА_7 на експертизу. (а. с. 33)

Водночас матеріали даної справи містять заяву лікаря-психіатра ОСОБА_10 від 01.08.2014 р. про винесення судом ухвали про дачу санкції на психіатричний огляд та госпіталізацію ОСОБА_7 без її згоди. В заяві зазначено про те, що припущення лікаря про наявність тяжкого психічного розладу даної особи ґрунтується на інформації про її поведінку, отриману від її сестри ОСОБА_6 (письмова заява додається). (а. с. 46, 47)

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 серпня 2014 р., винесеною в межах даного провадження, у задоволенні клопотання було відмовлено. (а. с. 52)

Лікарем-психіатром ОСОБА_10, на час перегляду даної справи судом апеляційної інстанції, іншої заяви про дачу санкції на психіатричний огляд та госпіталізацію ОСОБА_7 без її згоди, з обґрунтуванням підстав, до суду подано не було. Крім того, відсутні будь-які звернення останнього відносно результатів розгляду поданої ним заяви та оскарження ухвали суду, зокрема і у разі порушення цивільного процесуального порядку її розгляду.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2014 р. у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про примусове направлення ОСОБА_7 на судово-психіатричну експертизу відмовлено. (а. с. 71)

Як убачається з протоколу судового засідання, представник заінтересованої особи органу опіки та піклування Уманської районної державної адміністрації ОСОБА_12 у суді першої інстанції заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_6 з тих підстав, що спілкувалась особисто з ОСОБА_7, яка, на її переконання, є адекватною людиною. Крім того, була у с. Текуча Уманського району Черкаської області та вислухала думку громадян, які пояснили, що вона цілком здорова, адекватна та може знаходитись сама. (а. с. 75)

У свою чергу, згідно відповіді на запит суду апеляційної інстанції від 27.02.2017 р. опікунської ради з питань забезпечення прав повнолітніх осіб, які потребують опіки (піклування) при Уманській райдержадміністрації, щодо встановлення опіки відносно ОСОБА_7, заяви з відповідними документами до ради не надходило.

Також, у суді першої інстанції було допитано у якості свідка сільського голову с. Текуча Уманського району ОСОБА_13, який пояснив, що до нього зверталась ОСОБА_6 з приводу встановлення опіки над ОСОБА_7 У результаті проведених заходів, у який приймали участь соціальний представник та представник ФАПу, було встановлено, що остання проживає одиноко, проте відмовилась від призначення їй опікуна, так як сама здатна себе обслуговувати. Допомогу їй надає брат покійного чоловіка. (а. с. 76, 77)

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 р. у даній цивільній справі було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу щодо психічного стану ОСОБА_7

Крім того, листом від 16.12.2014 р. суд апеляційної інстанції звернувся до прокурора Уманського району Черкаської області з проханням надати допомогу ОСОБА_6 у здійсненні звернення до суду в порядку глави 10 ЦПК України або через звернення районного лікаря-психіатра, або звернутись прокурору з відповідною заявою про проведення психіатричного огляду чи госпіталізацію її в психіатричний стаціонар в примусовому порядку.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2014 р. та лист від 16.12.2014 р. прокурору Уманського району Черкаської області були направлені представнику ОСОБА_6 адвокату ОСОБА_9

Проте, матеріали справи не містять будь-яких даних щодо їх виконання, як і причин з яких вони не були виконані.

Не надано заявником і інших належних доказів, які б засвідчували, як про стан здоровя ОСОБА_7 та потребу в опіці, так і про те, що заявник, мешкаючи в іншому населеному пункті, нею опікується, за потреби ОСОБА_7 у такій опіці.

Згідно до показів свідка ОСОБА_10, який працює лікарем-психіатром Уманської ЦРЛ у 2012 р. ОСОБА_7 страждає на короткочасний депресивний розлад, перебуває на диспансерному обліку, сама 17.12.2012 р. зверталась за медичною допомогою та амбулаторно проходила курс лікування. При цьому пояснив, що особисто він останній раз бачив ОСОБА_7 14.12.2013 р. Разом з тим 01.08.2014 р. до суду звернувся з заявою про одержання рішення суду на психіатричний огляд та госпіталізацію в психіатричний стаціонар без згоди ОСОБА_7 на підставі письмової заяви ОСОБА_6 від 31.07.2014 р. Результат розгляду заяви йому не відомий.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03.04.2017 р. у примусовому направленні на судово-психіатричну експертизу ОСОБА_7 відмовлено.

Відповідно до статті 3 Закону України від 22 лютого 2000 року N 1489-III «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Крім того, у відповідності до Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги, схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї N 46/119 від 17 грудня 1991 р., зокрема у Принцепі 4 (Діагностика психічного захворювання) зазначено, що діагноз, що особа страждає на психічне захворювання, ставиться відповідно до міжнародно визнаних медичних стандартів.

Діагноз про наявність психічного захворювання ніколи не ставиться на основі політичного, економічного або соціального становища або належності до якоїсь культурної, расової або релігійної групи, або з будь-якої іншої причини, що не має безпосереднього відношення до стану психічного здоров'я.

Сімейний чи службовий конфлікт або невідповідність моральним, соціальним, культурним чи політичним цінностям або релігійним поглядам, що переважають у суспільстві, в якому проживає відповідна особа, ніколи не може бути визначальним чинником при постановці діагнозу про наявність психічного захворювання.

Відомості про лікування або госпіталізацію особи в минулому не можуть самі по собі слугувати виправданням постановки діагнозу про наявність у неї психічного захворювання в даний час або в майбутньому.

Жодна особа або орган не може оголосити або яким-небудь іншим чином зазначити, що та чи інша особа страждає психічним захворюванням, крім як з метою, що безпосередньо стосується психічного захворювання або наслідків психічного захворювання.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, суд першої інстанції встановивши, що відсутній висновок судово-психіатричної експертизи, проаналізувавши надані учасниками процесу докази прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_7 недієздатною.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується та при цьому кретично ставиться до показів свідка ОСОБА_10 лікаря-психіатра Уманської ЦРЛ, даних у суді апеляційної інстанції, так як він останній раз бачив ОСОБА_7 14.12.2013 р. Крім того, він зазначив, що на її психічний стан могло мати вплив і інше наявне у неї захворювання зоб ІІ стадії. В свою чергу ОСОБА_6 у зверненні до лікаря-психіатра Уманської ЦРЛ ОСОБА_10 31.07.2014 р., стверджуючи, що сестра не слідкує за станом свого здоровя, зазначає про те, що останній у м. Києві було зроблено операцію на щитовидній залозі.

Водночас, колегія суддів враховує і те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б засвідчували внутрішній, психічний стан ОСОБА_7, а саме, що вона протягом певного конкретизованого часу страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у неї виникає абсолютна неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Таким чином, зібрані в справі докази та їх оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення заяви.

Суд, вірно встановивши обставини справи, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування якого відсутні підстави визначені ст. 309 ЦПК України.

В свою чергу доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи висновків суду не спростовують, а судом першої інстанції повно та всебічно перевірені надані учасниками процесу докази, дана їм належна оцінка у рішенні, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, а тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :