Провадження № 6/344/19/17
У Х В А Л А

04 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі : головуючої судді: Польської М.В.,

за участю секретаря c/з: ОСОБА_1,

за участю представника заявника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську справу за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов про відкриття провадження, арешту на майно, обєднання ВП, розшук майна боржника, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася 16.10.2015 року в суд з заявою про визнання виконавчого листа №2-2651/2010 року таким, що не підлягає виконанню, визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування рішень державного виконавця.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 01.12.2015р. (суддя Бородовський С.О.) у задоволенні заяви було відмовлено, однак ухвалою Апеляційного суду від 04.02.2016р. ухвалу було скасовано та передано питання до суду першої інстанції на новий розгляд.

26.08.2016р. представником заявника подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду та дії та рішення ДВС.

Ухвалою Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28.08.2016р. (суддя Польська М.В.) заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду за пропущенням строку оскарження дій та рішень державного виконавця, в звязку з дослідженими матеріалами ВП та відсутністю на думку суду підстав для його поновлення, однак ухвалою Апеляційного суду від 27.10.2016р. ухвалу дану скасовано та направлено для продовження розгляду.

У судовому засіданні представник заявника підтримала в повному обсязі доводи наведені в заяві.

Представник ДВС та ПАТ «КБ «Надра» в судове засідання двічі після скасування ухвали суду не зявилися, а в засіданнях до постановлення ухвали від 28.08.2016р. заяву вважали безпідставною.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу визнання виконавчого листа №2-2651/2010 року таким, що не підлягає виконанню, що регулюється розділом VI (процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах) стаття 369 ЦПК та одночасно з приводу оскарження дій та рішень державного виконавця при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2651/2010 виданого Івано-Франківським міським судом 04.04.2013р., що регулюється розділом VII (судовий контроль за виконанням судових рішень) ст.383-387 ЦПК України. Проте, враховуючи що дана заява в частині більшості вимог подана в порушення вимог р. VII ЦПК України (має подаватися як скарга) однак була прийнята судом першої інстанції до розгляду, то суд прийшов до переконання про завершення розгляду даної заяви по суті з вимогами викладеними в ній.

Судом встановлено, що за рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.06.2010 року у справі №2-2651/2010 року, яке набрало законної сили 16.08.2010 року, було стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» кошти в сумі 287400.2грн., судові витрати 1700грн. та 120грн.. Видано даним 04.04.2013 року судом виконавчий лист, зі строком предявлення його до виконання до 17.08.2011 року (а.с.78, 228).

14.10.2013 року постановою державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження №40213836 на виконання виконавчого листа №2-2651/2010 року про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» кошти в сумі 287400.2грн., та виконавче провадження №40213000 на виконання виконавчого листа №2-2651/2010 року про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» кошти в сумі 1820грн. (а.с.74, 215, 226), за заявою стягувача від 11.10.2013р. (а.с.219,229).

Постановою від 21.10.2013р. було приєднано №40213000 до ВП №40213836 (а.с.224).

Постановою від 21.10.2013р. в межах ВП №40213836 щодо примусового виконання рішення суду про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» накладено арешт майна та оголошення заборони на його відчуження (а.с.75,214).

Постановою 21.10.2013р. було обєднано ВП №38745515 (на виконання виконавчого листа №0907/2-8197 від 15.04.2013р. про стягнення в солідарному порядку зі ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельтабанк» 435779.72грн. боргу та судових витрат 1820грн.) з виконавчим провадженням №40213836 про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» кошти в сумі 287400.2грн., в єдине зведене ВП за №40213836 (а.с.213).

Щодо вимоги про визнання виконавчого листа таким що не підлягає виконанню, слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Підстави для цього зазначені у ч. 4 ст. 369 ЦПК. Так, суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Як зазначено в Узагальненні про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах, наданого ВССУ, словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами. Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: в т.ч. як пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Даний предметом однієї з вимог заяви, що розглядається, є доводи заявника про те, що виконавчий лист був предявлений до виконання стягувачем вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання. Ці доводи підтверджуються і матеріалами справи, тому вимога в цій частині є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо вимог про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов про відкриття провадження, арешту на майно, обєднання ВП, розшук майна боржника, слід зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів долучених до скарги, при відкритті провадження та подальших дій субєкт оскарження не дотримався вимог законодавства. Дані доводи наведені в скарзі та матеріалів до неї є обґрунтованими частково, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України Про виконавче провадження (діючого на час виникнення спірних правовідносин). Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державного виконавця.

На підставі ст..19 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на час вчинення дій та рішень) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

При цьому, за вимогами ст..22 цього ж закону виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року ( в редакції після внесення змін), якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

А за ст.24 (ч.1) державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Згідно ст..25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові. Постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Отже, державний виконавець при відкритті виконавчого провадження повинен перевіряти строк предявлення виконавчого документу до виконання, що не було дотримано субєктом оскарження, оскільки заява стягувачем подана як зазначено вище з виконавчим листом, який повинен бути предявлений протягом строку за ст.22 вищезгаданого закону, однак строк був пропущений.

А тому, враховуючи передбачений законодавством річний строк предявлення до виконання виконавчого документа, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви в частині оскарження дій та скасування постанови державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 14.10.2013 року про відкриття виконавчого провадження №40213836 та від 21.10.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у даному ВП.

Однак, щодо скасування постанови державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 21.10.2013р. про обєднання виконавчих проваджень, а саме ВП №38745515 (на виконання виконавчого листа №0907/2-8197 від 15.04.2013р. про стягнення в солідарному порядку зі ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельтабанк» 435779.72грн. боргу та судових витрат 1820грн.) з виконавчим провадженням №40213836 про стягнення зі ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» кошти в сумі 287400.2грн., в єдине зведене ВП за №40213836, то така вимога є необґрунтованою, оскільки при обєднанні за примусовим виконанням іншого рішення суду та присвоєння єдиного номеру ВП, державний виконавець при її прийнятті діяв в межах наданих йому законом повноважень, а його рішення прийняте на підставі ст.33 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, не підлягає до задоволення вимога про скасування постанови державного виконавця відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 25.03.2015р. у ВП №40213836 про арешт (хоча постанова стосується рошуку) майна боржника, за необгрунтованістю.

Так, у ВП №40213836 (уже обєднаному з іншим ВП) було встановлено, що за боржником ОСОБА_3 зареєстровано ТЗ згідно даних ДАІ, який слід було оголосити у розшук за вимогами ст.40 вищезгаданого закону.

А тому виходячи з ст..11 ЦПК України в межах заявлених вимог заяви, суд в цій частині вимог вважає їх безпідставними та такими що не підлягають задоволенню.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про державну виконавчу службу» дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Незважаючи на те, що в цій статті не зазначено можливість оскарження рішення державного виконавця, іншими статтями цього Закону та інших законодавчими актами передбачено можливість оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця. Так, згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до частини першої статті 12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 383, 384 ЦПК та статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби (далі ВДВС) Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, відповідно до Закону України „Про виконавче провадження, ст. ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскарження дій та скасування постанов державного виконавця задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_3 строк на звернення до суду для оскарження дій та постанов державного виконавця.

Визнати неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського управління юстиції ОСОБА_5 щодо відкриття виконавчого провадження № 40213836 та накладення арешту на все майно ОСОБА_3

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС Івано_Франківського управління юстиції ОСОБА_5 від 14.10.2013 року про відкриття виконавчого провадження №; 40213836.

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС Івано_Франківського управління юстиції ОСОБА_5 від 21.10.2013 року у виконавчому провадженні № 40213836 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2-2651/2010, виданий Івано-Франківським міським судом 04.04.2013 року на виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 18.06.2010 року.

У задоволенні решти заявлених у заяві вимог відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя : Польська М.В.