У Х В А Л А

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Лященко Н.П.,
Охрімчук Л.І.,
Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 7 грудня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено: встановлено факт проживання однією сім᾿єю ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, у період з лютого 1986 року по 1 травня 2015 року; визнано спільним сумісним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як подружжя, квартиру АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини вищезазначеної квартири; надано ОСОБА_5 право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_7 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі про часткове задоволення позову ОСОБА_5: визнано факт проживання однією сім᾿єю ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 1 травня 2015 року. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Рівненської області від 29 серпня 2016 року залишено без змін.

У поданій до Верховного Суду України заяві про перегляд судового рішення ОСОБА_4 порушує питання про скасування ухвалених у справі рішень суду в частині встановлення факту проживання однією сім᾿єю ОСОБА_7 та ОСОБА_5, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, з передбачених пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстав, - неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2012 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі про перегляд якої подано заяву, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову ОСОБА_5 в частині встановлення факту її проживання однією сім᾿єю з ОСОБА_7, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 1 січня 2004 року по 1 травня 2015 року, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився й суд касаційної інстанції, дійшов висновку що позовні вимоги у цій частині є доведеними. Разом із цим решта позовних вимог залишилася без задоволення суду з огляду на їх необґрунтованість і недоведеність. При цьому суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 не надала суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона своєю працею чи коштами приймала участь у набутті спірної квартири, а тому сам по собі факт спільного проживання без реєстрації шлюбу без визначення ступеня її участі працею і коштами у створенні спільної часткової власності не може бути підставою для визнання за нею права власності на 1/2 частини спірної квартири. Крім того відсутні підстави для зміни черговості спадкування відповідно до частини 2 статті 1259 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844365/ed_2016_11_02/pravo1/T030435.html?pravo=1>.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2012 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, судом установлено, що відповідачка не визнавала факту проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства з позивачем, не надано доказів й на підтвердження факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

За викладених обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю, надання права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця до провадження Верховного Суду України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Н.П. Лященко
Л.І. Охрімчук
В.М. Сімоненко