Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2017 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛ У К Т.В.

при секретарі Бурячек О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна,

встановив:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та призначити ОСОБА_1 опікунам над малолітньою дитиною ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява від 27.07.16 року про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.121 Сімейного кодексу України визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками записані: батько - ОСОБА_3, мати - ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 09 грудня 2011 року (актовий запис № 2844). (а.с. 14).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у місті Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві ІНФОРМАЦІЯ_3. (а. с. 15)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

10 листопада 2015 року ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчену заяву, якою ОСОБА_3, діючи добровільно, без будь - якого на нього тиску та примусу, розуміючи значення своїх дій та їх правових наслідків, керуючись ч. 2 ст. 151 Сімейного кодексу України, залучив до виховання свого сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, та передав його на виховання ОСОБА_1, цією заявою ОСОБА_3 підтвердив та надав згоду на реєстрацію проживання/перебування свого сина за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 4)

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно Висновку Органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Києві районної адміністрації від 31 серпня 2016 року вих.. №108/03/31-7802, Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшла висновку що батько дитини свідомо нехтує своїми обов'язками, ухиляється від виховання та навчання сина, не проявляє щодо нього батьківської турботи, не цікавиться його життям та здоров'ям, не утримує матеріально, та вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно його дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними справі доказами, з 2015 року, після смерті матері, малолітній ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1, яка самостійно займається вихованням дитини, забезпечує дитині належні умови для його повноцінного розвитку, дитина перебуває на повному її утриманні, в свою чергу відповідач, як батько дитини, самоусунувся від виховання дитини, не піклується про стан здоров'я дитини, її фізичний та духовний розвиток, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, ці обставин не спростовані відповідачем під час розгляду цивільної справи, відповідач не скористався правом подати письмові пояснення (заперечення) та докази, які мали підтвердити належне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, крім того в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява від 27 липня 2016 року, про те що ОСОБА_3 не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, не цікавиться станом здоров'я та розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні, тому ураховуючи інтереси малолітньої дитини та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Згідно ч. 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до ч. 3 ст. 63 Цивільного кодексу України фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в частині позовних вимог щодо призначення опікуна не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не дотримано процедури звернення до органу опіки та піклування з відповідною заявою про призначення опікуна та відсутнє подання органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуна малолітній дитині, що є обов'язковою вимогою відповідно до положень ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., який сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа (а.с.25)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 121, 125, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Києва, громадянин України.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмір 551 (П'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя