ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/344/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Даниленко В.В.

при секретарі Пасько І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернулася до суду з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною (далі по тексту - відповідач, ДП «Укрекоресурси) про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на підприємстві з 30.04.2015 р. по 30.09.2015 р. начальником служби кадрової служби. Починаючи з травня 2015 року заробітна плата не виплачувалась, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 20 000 грн. 00 коп. Відповідач всупереч ст. 116 КЗпП України не здійснив виплату належних їй всіх коштів при звільненні, які складаються із заборгованості по заробітній платі за період з 01.05.2015 р. по 30.09.2015 р. в сумі 20 000 грн. 00 коп. Вважає, що оскільки з вини відповідача їй не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, вона вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, що становить 182 769 грн. 21 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн., що й стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У судове засідання позивач не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце його проведення, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності з підтриманням позовних вимог, просила їх задовольнити, посилаючись на вимоги закону про належне виконання зобов'язань роботодавця перед працівником щодо виплати заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, з можливим ухваленням заочного рішення (а.с. 41).

У судове засідання представник відповідача не з'явився, повідомлений належним чином, до суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі представника (а.с. 30-31), також надав письмові заперечення в яких пояснив, що позовні вимоги не обґрунтовані та не доведені, просив у задоволені позову відмовити (а.с. 23-27).

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач працювала на ДП «Укрекоресурси» з 05.05.2015 року начальником служби кадрової роботи, й наказом № 255-к від 28 вересня 2015 року була звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується записом у трудовій книжці (а.с. 8-10) та копією наказу (а.с. 7).

Починаючи з травня 2015 року заробітна плата не виплачувалась, внаслідок чого виникла заборгованість на суму 20 000 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою ДП «Укрекоресурси» № 22 від 02.02.2017 р. (а.с. 39).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника, згідно до ст. 116 КЗпП України, виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівникові перед виплатою зазначених сум.

Таким чином, відповідач зобов'язаний був в день звільнення позивача, але не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з ним розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому, які на сьогодні відповідачем не виплачені, що не спростовується останнім.

З вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Такий розмір визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення.

Згідно п. 21 взаканої Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року. Обчислення середньої заробітної плати у випадку її збереження, остання обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, включаючи усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, та проводиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до наказу № 149 -к від 30.04.2015 р. позивач мала 40-ка годинний робочий тиждень. Отже, суд вважає, що слід обчислювати середній заробіток за час затримки розрахунку в робочих днях, з урахуванням святкових та неробочих днів.

Так, у жовтні 2015 року - 21 робочий день, у листопаді 2015 року - 21, у грудні 2015 року - 23, у січні 2016 року - 19, у лютому 2016 року - 21, у березні 2016 року - 22, у квітні 2016 року - 21, у травні 2016 року - 19, у червні - 19, у липні 2016 року - 21, у серпні 2016 року - 21, у вересні 2016 року - 22, у жовтні 2016 року - 2, а всього 252 робочих днів.

Порушення термінів виплати позивачу середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає визначену суму - 124 740 грн. 00 коп., яка визначається за визначеною формулою: 495 грн. 00 коп. - середньоденний заробіток позивача (252 робочих днів за вказаний період часу х 495 грн. 00 коп. (середньоденної заробітної плати) = 124 740 грн. 00 коп.).

Відповідно, суд вважає за необхідне поновити порушене право позивача шляхом стягнення з «ДП «Укрекоресурси» на користь позивача 20 000 грн. 00 коп. - заборгованості по заробітній платі та 124 740 грн. 00 коп. - середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі ст. 237-1 КЗпП України.

Так, вказана норма КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд, надавши оцінку письмовим доказам в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення здібностей позивача та позбавлення можливості їх реалізації, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині вимог повністю на підставі принципу розумності та справедливості.

Суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що невиплата заробітної плати сталася з вини відповідача, тобто при наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до пункту 2 частини 2, частин першої, 4 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім»ї чи близьких родичів.

Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявився у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із невиплатою їй відповідачем заробітної плати, виходячи із принципу розумності та справедливості, розмір моральної шкоди у сумі 2 000,00 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України.

Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на викладене з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 44, 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, з урахуванням ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв»язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», керуючись ст.ст. 6, 7, 10, 11, 15, 30, 57, 60, 81, 88, 195,196, 208, 209-218, 174, 130, 222-228, 293, 294, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною () на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати за період з 01.05.2015 року по 30.09.2015 року в сумі 20 000 грн. 00 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 124 720 грн. 00 коп., в порядку відшкодування моральної шкоди в сумі 2 000,00 грн., а всього - 144 720 грн. 00 коп. (сто сорок чотири тисячі сімсот двадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною () на користь держави 1 600 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: