Справа № 443/1922/16-ц Провадження № 2/443/354/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,7649 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області та право на земельну частку (пай) площею 1,3 в умовних кадастрових гектарах на території Чертізької сільської ради, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати, після смерті якої відкрилася спадщина на її майно, у тому числі і на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,7649 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області та право на земельну частку (пай) площею 1,3 в умовних кадастрових гектарах на території Чертізької сільської ради. Позивач як єдиний спадкоємець після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у віддачі такого через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, що позбавляє його можливості належним чином оформити свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 20 квітня 1989 року, житловий будинок АДРЕСА_2 на праві особистої власності належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_3.

Згідно довідки Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області № 621 від 17 жовтня 2016 року, житловий будинок АДРЕСА_2 відноситься до суспільної групи «колгоспний двір» та рахується за громадянами: голова двору ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2 серії НОМЕР_1, виданого ФОП ОСОБА_4, загальна площа такого будинку становить 66,8 кв.м., його інвентаризаційна вартість - 371946, рік побудови - 1970.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими обставинами справи встановлено, що спадковий житловий будинок АДРЕСА_2 належав суспільній групі господарств колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_3 та ОСОБА_1

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 20 листопада 2003 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Жидачів Львівської області.

Судом встановлено та підтверджено свідоцтвом про народження той факт, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлої ОСОБА_3.

Крім цього, померлій ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,7649 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області (згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3) та право на земельну частку (пай) площею 1,3 в умовних кадастрових гектарах на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області (згідно копії сертифіката серії НОМЕР_4 виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 324 від 28 травня 1997 року).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство.

Враховуючи час відкриття спадщини день смерті спадкодавця ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, до відносин спадкування позивачкою спадкового майна підлягає застосуванню чинний на той час ЦК УРСР.

Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР (1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно довідки Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області № 564 від 27 вересня 2016 року, померла ОСОБА_3 постійно до дня смерті була зареєстрована та проживала у житловому будинку АДРЕСА_1 разом із своїм сином ОСОБА_1.

Відтак позивач ОСОБА_1 є таким, що спадщину прийняв після смерті матері, оскільки постійно до дня смерті проживав із нею у спадковому житловому будинку та після її смерті продовжує там проживати, обробляє присадибну ділянку, оплачує усі комунальні послуги, доглядає за будинком, а отже вступив у володіння та управління таким майном.

Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК № 956/02-31 від 14 листопада 2016 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майном, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому беручи до уваги наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 316, 328, ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, земельну ділянку площею 0,7649 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області (згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3) та право на земельну частку (пай) площею 1,3 в умовних кадастрових гектарах на території Чертізької сільської ради (згідно сертифіката серії НОМЕР_4 виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 324 від 28 травня 1997 року), у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ І.І.Ціпивко