Справа № 525/301/17
Провадження № 2/525/209/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2017 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Хоролець В.В., при секретарі Лопатка О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що 30.03.2015 року померла її мати ОСОБА_3, останнім місцем реєстрації якої було с. Балаклія (в деяких документах вказується с. Колосівка) Великобагачанського району Полтавської області, вул. Вишнева, 27, яка на момент смерті проживала без реєстрації у м. Полтаві разом зі своєю дочкою ОСОБА_1.

Після смерті відкрилася спадщина на належне померлій майно. До складу спадкового майна, поряд з іншим, увійшли земельні ділянки: для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га; вищевказані земельні ділянки були надані у власність ОСОБА_3 за життя рішенням Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 22.08.1995 року. Також, згідно рішення 22 сесії 5 скликання від 19.11.2009 року були внесені зміни до земельно-облікових документів, а саме надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку технічної документації по передачі у власність земельної ділянки площею 0,50 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою село Колосівка, вул. Вишнева №27 та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,25 га, яка знаходиться за адресою село Колосівка, вул. Вишнева №27.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом смерті матері, який був складений та посвідчений секретарем Балакліївської сільської ради. Цим заповітом ОСОБА_3 заповіла все майно ОСОБА_1, яка прийняла спадщину шляхом подання заяви до приватного нотаріуса ОСОБА_4, інших спадкоємців немає.

Оскільки на померлих ніяких документів не можливо виготовити, ОСОБА_1 звернулася з відповідним позовом до суду про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування (а.с.а.с.2-3).

В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи у її відсутність на підставі наявних у справі доказів (а.с.51).

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради в судове засідання не зявився, від ОСОБА_2 сільської сільської ради надійшов лист про визнання позову та про розгляд справи у відсутність представника ОСОБА_2 сільської ради (а.с.33).

В судове засідання не зявився представник третьої особи у справі Відділу Держгеокадастру у Великобагачанському районі, даний відділ належним чином сповіщений про день та час розгляду справи (а.с.23).

У звязку з неявкою сторін у справі та третьої особи, суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін та третіх осіб у справі, на підставі наявних у справі доказів, враховуючи положення ст.197 ЦПК України та Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2011 від 08.12.2011 року (справа про фіксування судового процесу технічними засобами).

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності передбачених законом підстав ухвалює рішення про задоволення позову».

Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Судом встановлено, що мати позивача у справі ОСОБА_1 ОСОБА_3, останнім місцем проживання реєстрації якої було с. Балаклія (с. Колосівка як вказано в деяких документах) Великобагачанського району Полтавської області, вул. Вишнева, 27, на момент смерті проживала без реєстрації у м. Полтаві разом зі своєю дочкою ОСОБА_1, померла 30 березня 2015 року, про що центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції видано свідоцтво про смерть (а.с.а.с.4,8-9).

З довідки від 13.01.2017 року №119, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на день смерті 30.03.2015 року дійсно була зареєстрована за адресою с. Балаклія (в деяких документах вказується як с. Колосівка), вул. Вишнева, буд.27. Разом з нею в домогосподарстві ніхто не був зареєстрований та не проживав. Тимчасово вибула без зняття з реєстрації до м. Полтава, де і померла (а.с.16).

З довідки від 30.01.2017 року №268, виданої виконавчим комітетом ОСОБА_2 сільської ради вбачається, що ОСОБА_3 за рішенням засідання виконавчого комітету протоколу №38 Балакліївської сільської ради від 22.08.1995 року була передана у власність земельна ділянка. В подальшому, згідно рішення 22 сесії 5 скликання від 19.11.2009 року були внесені зміни в земельно-облікові документи, а саме, надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку технічної документації по передачі у власність земельної ділянки площею 0,50 га, в тому числі: земельна ділянка в розмірі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель за адресою: с Колосіївка, вул. Вишнева, 27 Великобагачанського району Полтавської області та земельна ділянка в розмірі 0,25 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: с. Колосіївка, вул. Вишнева, 27 Великобагачанського району Полтавської області (а.с.17).

З архівної довідки від 13.07.2015 року №01-22/223, виданої Великобагачанською районною державною адміністрацією Полтавської області вбачається, що ОСОБА_3 було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,00 га, з них-0,25 га для обслуговування житлового будинку, 0,25 га - для ведення особистого підсобного господарства та 0,50 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с.14).

З архівної довідки від 25.01.2017 року №01-22/37, виданої Великобагачанською районною державною адміністрацією Полтавської області вбачається, що ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації по безоплатній передачі у приватну власність земельної ділянки з орієнтовним розміром 0,50 га, а саме: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,25 га, що розташована по вул. Вишнева, 27 в с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області та для ведення особистого селянського господарства 0,25 га, що розташована по вул. Вишнева, 27 в с. Колосівка Великобагачанського району Полтавської області (а.с.15).

З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2015 року серія НАС 559009, реєстровий номер 3237 вбачається, що ОСОБА_1 є спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 і їй було видане дане свідоцтво на спадщину, що складається з: права власності на приватизовану земельну ділянку 2,8503 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Балакліївської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області (а.с.6). Тобто, ОСОБА_1 прийняла та оформила спадщину після смерті матері ОСОБА_3

З свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 20.09.1991 року вбачається, що ОСОБА_3 належить на праві власності житловий будинок за адресою: с. Колосівка, вул. Вишнева, 27 Великобагачанського району Полтавської області (а.с.10).

З заповіту, який посвідчено 14.11.1991 року секретарем виконавчого комітету Балакліївської сільської ради Великобагачанського району та зареєстровано в реєстрі за №60 вбачається, що ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_1 (а.с.13).

Приватний нотаріус Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_4 постановою від 13 лютого 2017 року відмовила позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: с.Колосівка Великобагачанського району Полтавської області у звязку з тим, що у заявника відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки (а.с.5).

З повідомлення приватного нотаріуса Великобагачанського районного нотаріального округу ОСОБА_4 від 06.04.2017 року №529, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) та копій документів зі спадкової справи №217-2015 вбачається, що після смерті 30.03.2015 року ОСОБА_3, 09.09.1928 р.н, останнє місце проживання якої було: с. Балаклія вул. Вишнева, буд. 27 Великобагачанського району Полтавської області, заяву про прийняття спадщини за законом та заповітом, посвідченим Балакліївською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 14.11.1991 року, зареєстрованого в реєстрі за №60 подала дочка померлої ОСОБА_1. Інших заяв про прийняття/відмову від прийняття спадщини не надходило та відсутні претензії кредиторів. Свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 видано 18.12.2015 року та 27.03.2017 року; також вбачається, що в реєстрі заповітів значиться чинним заповіт ОСОБА_3 від 14.11.1991 року, реєстровий номер 60 (а.с.а.с.40-46).

Отже, з урахуванням підстав, вказаних у постанові приватним нотаріусом, в даний час спадкоємець майна померлої ОСОБА_3 дочка ОСОБА_1, як спадкоємець за заповітом, не може отримати на своє імя в органі нотаріату свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, що вбачається з мотивів, які викладені нотаріусом в постанові про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися на момент його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (ст.1234 ЦК). За нормою ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

В цьому контексті слід зазначити, що Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11.02.2014 року у справі №1-1/2014 вказав про те, що субєкт права власності, яким є заповідач (спадкодавець), на випадок своєї смерті має право шляхом вчинення заповіту розпоряджатися своєю власністю спадщиною, до складу якої законом віднесені усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті (статті 318,1218,1233,1235,1236 ЦК України); заповідач має право призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин; заповідач має право на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, на заповідальний відказ, на покладення на спадкоємця інших обовязків, а також право на скасування заповіту тощо (частина перша статті 1235, статті 1236,1237,1240,1254 Кодексу). Як вказав Конституційний Суд України, за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому, вона є абсолютною. Також, Кодексом визначені певні обмеження волі заповідача щодо права розпорядження власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обовязкову частку у спадщині.

У відповідності до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 цієї статті).

В контексті звернення позивача ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_6 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Також, зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 цього Кодексу.

Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач у позасудовому порядку не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадкове майно (на земельні ділянки) з мотивів, які викладені у постанові нотаріуса, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи вищевказану практику Верховного Суду України щодо права власності, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування в межах заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15,16,186,328,1216-1218,1220,1233,1261,1269,1270 ЦК України, ст.ст.3,10,11,60,174,179,197,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Великобагачанського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору відділ Держгеокадастру у Великобагачанському районі Полтавської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати, що на момент смерті 30 березня 2015 року ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с. Колосівка, вулиця Вишнева, 27 Великобагачанського району Полтавської області.

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що призначена для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за адресою: с. Колосівка, вул. Вишнева, 27 Великобагачанського району Полтавської області, що належала померлій матері ОСОБА_3

Визнати, що на момент смерті 30 березня 2015 року ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: с. Колосівка, вул. Вишнева, 27 Великобагачанського району Полтавської області.

В порядку спадкування, визнати за ОСОБА_1 як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: с. Колосівка, вул. Вишнева,27 Великобагачанського району Полтавської області, що належала померлій матері ОСОБА_3

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя