печерський районний суд міста києва
Справа № 757/352/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Кравченко Х.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Національного банку України, Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "СОЮЗ", за участі третьої особи Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про стягнення заборгованості із заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3, звернулись до суду із вимогами до ПАТ «КБ «СОЮЗ» та Національного банку України та просять стягнути кожен на свою користь солідарно з НАЦІОНАЛЬНОГО БАНКУ УКРАЇНИ (далі - Відповідач-1) та з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СОЮЗ» (далі - Відповідач -2) нараховану, але не виплачену з вини НАЦІОНАЛЬНОГО БАНКУ УКРАЇНИ заробітну плату за період з 16.03.2016 по 19.12.2016.

Позовні вимоги підтримані кожним з позивачів під час їх розгляду в судовому засіданні та обґрунтовані наступним. Позивачі прийняті та працюють на посадах в АТ «КБ «СОЮЗ». Починаючи з 16.03.2016 по 19.12.2016 Відповідач -2 не виплачує їм заробітну плату, посилаючись на відключення його від системи електронних платежів Відповідачем -1. Такі дії Відповідача -1, окрім цього, завдають шкоди державному бюджету України так як Відповідач -2 позбавлений можливості із-за відключення його від системи електронних платежів також перераховувати до державного бюджету утриманий з їх заробітної плати податок на доходи фізичних осіб , військовий збір тощо. При цьому, позивачі продовжують сумлінно виконувати свої посадові обов'язки та кожного дня працюють повний 8 годинний робочий день.

Відповідач-2 готовий виплатити позивачам у повному обсязі, у разі, як тільки Відповідач-1 підключить його до системи електронних платежів

Відключення Відповідача-2 від системи електронних платежів Відповідачем-1 було здійснено після прийняття постанов Правління НБУ від 15.03.2016 №162/БТ, від 28.04.2016 №299/БТ, які були визнані протиправними та скасовані постановою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі № 826/4275/16 від 28.03.2016, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/4275/16 від 26.04.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України №К/800/13046/16; К/800/13360/16 від 21.09.2016 залишена без змін (визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 162/БТ від 15.03.2016 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СОЮЗ», також визнано протиправним та скасовано Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 343 від 15.03.2016 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «СОЮЗ» та делегування повноважень ліквідатора банку»). Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва № 826/7833/16 від 12.07.2016, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/7833/16 від 12.09.2016 залишена без змін, згідно з якими визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 299/БТ від 28.04.2016 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СОЮЗ», також визнано протиправним та скасовано Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №615 від 28.04.2016 «Про початок процедури ліквідації АТ «КБ «СОЮЗ» та делегування повноважень ліквідатора банку» та зобов'язано Відповідача-1 серед іншого, вчинити дії щодо відновлення Відповідача-2 в якості учасника системи електронних платежів, дозволити усі початкові платежі Відповідача-2 у системі електронних платежів.

Станом на дату подачі позову, Відповідач-1 під різними приводами відмовляється виконувати рішення суду як у добровільному так і у примусовому порядку. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у Постанові палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 08.12.2009 №21-1573во09 було розтлумачено, що у разі визнання протиправним індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття. Тобто, Постанови НБУ від 15.03.2016 №162/БТ та від 28.04.2016 №299/БТ є такими, що не діють з моменту їх прийняття, тобто усі дії, які були здійснені в рамках цих актів НБУ, є протиправними та скасованими.

На підставі вищезазначеного та починаючи з 12 вересня 2016 року Національним банком України (надалі - НБУ або Національний банк) мали б бути усунуті всі перешкоди для належного функціонування Банку в якості діючої банківської установи, які були спричинені внаслідок прийняття Національним банком Постанови № 162/БТ та Постанови № 299/БТ. Відповідно, з цієї дати Банк набув прав на здійснення платежів, у тому числі зі сплати податків і зборів при виплаті заробітної плати.

Таким чином, у Відповідача-1 відсутні всі підстави перешкоджати підключенню Відповідача-2 до системи електронних платежів, що у свою чергу призведе до відсутності перешкод у Відповідача-2 не виплачувати заробітну плату.

Крім того, Відповідач-1 не виконуючи рішення судів, що набрали законної сили щодо відновлення діяльності Відповідача-2, своїми діями/бездіяльністю порушую особисте право позивачів, що визначено в ст. 43 Конституції України, а саме право на отримання заробітної плати, що завдає позивачам матеріальну шкоду у розмірі невиплаченої суми заробітної плати.

У відповідності до норм статті 43 Конституції України, норми якої згідно статті 8 Конституції України є нормами прямої дії, кожна особа має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 25 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що забороняється будь - яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Виходячи із змісту статей 177, 190, 192, 193 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК») та враховуючи норми статті 61 Сімейного кодексу України заробітна плата і право на її отримання складає майно, яке є об'єктом права приватної власності фізичної особи.

Статтями 316, 317 та 319 ЦК передбачено, що:

- правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб;

- власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном;

- власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд;

- діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, протизаконно перешкоджаючи відновленню діяльності Банку і не виконуючи вищевказані судові рішення, Національний банк в кінцевому підсумку перешкоджає і здійсненню Позивачами права власності на належну їм заробітну плату, яка не виплачується їм, насамперед, з вини Національного банку України, який при цьому фактично порушує вимоги статті 43 Конституції України, статті 25 Закону України «Про оплату праці», статей 316, 317, 319 ЦК.

У відповідності до статті 9 ЦК його положення застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства України. Зважаючи на ту обставину, що відносини Позивача з Національним банком України з питань перешкоджання останнім у виплаті Позивачу заробітної плати фактично не врегульовані в чинному трудовому законодавстві України, то застосування до існуючих правовідносин між Позивачем та Національним банком України норм ЦК є правомірним.

Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдана.

Зважаючи на той факт, що вищезазначеними винними та протиправними діями (бездіяльністю) Національного банку України Позивачам завдано шкоди його майну, яке полягає у неможливості АТ «КБ «СОЮЗ» виплачувати Позивачам належну їм через перешкоджання з боку Національного банку України у відновленні діяльності АТ «КБ «СОЮЗ», і між такими діями (бездіяльністю) Національного банку України і невиплатою заробітної плати Позивачам існує очевидний причинно-наслідковий зв'язок, то у відповідності до норм статей 541, 543, 614, 1166, 1172, 1173, 1190 ЦК у Позивачів існує право вимагати в судовому порядку виплати заробітної плати відразу від обох Відповідачів (як солідарних боржників).

Таким чином, Позивачі реалізують своє конституційне право на справедливий суд, закріплений в статтях 129 і 129-1 Конституції України, статтях 2 та 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі за текстом - «Конвенція»), яка у відповідності до норм статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права для судів при розгляді ними судових справ. Крім того, Позивач також реалізує своє право на ефективний засіб юридичного захисту своїх прав та інтересів, порушених Відповідачами, передбаченого статтею 13 Конвенції - шляхом справедливого розгляду судом вимог, зазначених в позовній заяві Позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Представник відповідача ПАТ «КБ «СОЮЗ» Глуховецький О.С. підтримав в судовому засіданні заяву, яка надійшла на адресу суду, про те, що ПАТ «КБ «СОЮЗ» повністю визнає позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з огляду на наступне. 15.03.2016 року Правлінням Національного банку України була прийнята Постанова № 162/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СОЮЗ» (надалі Постанова № 162/БТ).

Проте, Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.03.2016 року у справі № 826/4275/16 (Додаток 1), залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.04.2016 року (Додаток 2), зазначена Постанова № 162/БТ була визнана протиправною і скасована, а Національний банк України був зобов'язаний вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування АТ «КБ «СОЮЗ» в якості діючої банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття Постанови № 162/БТ. Законність вищевказаних судових рішень, які набули законної сили, була підтверджена в подальшому Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21.09.20016 по справі № 826/4275/16 (Додаток 3).

Однак, не зважаючи на вищезазначені судові рішення, що набрали законної сили. Національним банком України вони не виконанні, діяльність АТ «КБ «СОЮЗ» в якості діючої банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття Постанови №162/БТ не відновлена.

Натомість, 28.04.2016 року Правлінням Національного банку України була прийнята Постанова № 299/БТ «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «СОЮЗ» (надалі Постанова №299/БТ).

Проте, Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2016 у адміністративний справі № 826/7833/16 (Додаток 4) Постанову № 299/БТ визнано протиправною та скасовано і зобов'язано Національний банк України (в особі його відповідальних осіб до повноважень яких, буде відноситься вчинення відповідних дій) зокрема, але не виключено, відновити функціонування ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИС ТВА "КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "СОЮЗ:' в якості діючої банківської установи. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2016 року по справі № 826/7833/16 (Додаток 5) апеляційні скарги Національного банку України та ФГВФО залишено без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.07.2016 року по справі № 826/7833/16 залишено без змін.

Станом на сьогоднішній день Національним банком України жодного з вищезазначених судових рішень не виконано, функціонування АТ «КБ «СОЮЗ» в якості діючої банківської установи не відновлено.

Отже, у зв'язку з протиправною бездіяльністю Національного банку України з 16.03.2016 року АТ «КБ «СОЮЗ» нараховує заробітну плату працівникам в тому числі і ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, але позбавлений можливості виплатити її з огляду на те, що функціонування АТ «КБ «СОЮЗ» в якості діючої банківської установи не відновлено, Національним банком України не підключено АТ «КБ «СОЮЗ» до системи електронних платежів, а отже АТ «КБ «СОЮЗ» позбавлений можливості сплатити податки та збори при виплаті заробітної плати та виплатити заробітну плату своїм працівникам.

З урахуванням вищезазначеного АТ «КБ «СОЮЗ» визнає заборгованість перед ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо заробітної плати у розмірі заявлених ними у позовних заявах, але така заборгованість виникла виключно з вини Національного банку України і АТ «КБ «СОЮЗ» готовий сплатити нараховану заробітну плату ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 у разі відновлення Національним банком України функціонування АТ «КБ «СОЮЗ» в якості діючої банківської установи, у тому числі підключення АТ «КБ «СОЮЗ» до системи електронних платежів.

З огляду на те, що незважаючи на неодноразові звернення АТ «КБ «СОЮЗ» ( лист № 07/355 від 27.09.2016 - Додаток 6, лист № 07/356 від 27.09.2016 - Додаток 7, лист № 05/400 від 20.10.2016 - Додаток 8, лист№ 05/401 від 20.10.2016 - Додаток 9, лист № 05/399 від 20.10.2016 - Додаток 10) до Національного банку України та його посадових осіб щодо виконання рішень судів та відновлення функціонування АТ «КБ «СОЮЗ» в якості діючої банківської установи, які Національний банк України не здійснив, АТ «КБ «СОЮЗ» погоджується і визнає вимогу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо солідарного стягнення коштів з Національного банку України та АТ «КБ «СОЮЗ», оскільки без відповідних дій НБУ, навіть при наявності судового рішення, АТ «КБ «СОЮЗ» не зможе виплатити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нараховану заробітну плату у зв'язку з тим, що АТ «КБ «СОЮЗ» не підключений Національним банком України від системи електронних платежів.

Представник НБ України Сидоренко Р.В. вимоги не визнав, заперечував в частині їх задоволення до цього відповідача, вказуючи наступне.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так, в своєму позові Позивачі просять суд стягнути з Відповідача 1 та Відповідача 2 солідарно заробітну плату.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, судам необхідно враховувати, що згідно зі ст.21 КЗпП належним відповідачем у справі за позовом про оплату праці є та юридична особа (підприємство, установа, організація), з якою позивачем укладено трудовий договір.

Позивачі - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 не є і не були працівниками Національного банку України, а тому позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати з Національного банку України є безпідставними та необгрунтованими і не підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення позивачів, представників відповідачів, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку.

Наданими поясненнями та письмовими доказами встановлено, що позивачі знаходяться в трудових відносинах з ПАТ «КБ «СОЮЗ», який заборгував їм виплату заробітної плати з причин наведених вище.

При цьому роботодавець має обов'язок перед своїми працівниками на виплату заробітної плати, тому в цій частині вимоги позивачів є обґрунтованими. Крім того вони визнані відповідачем та в цій частині приймаються судом, оскільки це не суперечить закону та не порушує прав чи інтересів інших осіб.

В той же час суд не знаходить достатніх підстав для покладення солідарного обов'язку по виплаті заробітної плати на Відповідача -1 та Відповідача-2, оскільки Відповідач -1 не є особою, з якою позивач має трудові відносини.

Посилання позивачів на застосування положень Цивільного кодексу України в вих правовідносинах є безпідставним, оскільки оплата праці врегульована Законом України "Про оплату праці" та нормами Кодексу законів про працю України.

За таких обставин вимоги до Національного банку України задоволенню не підлягають.

У разі доведеності невиплати заробітної плати з вини Відповідача -1, Відповідач-2 має можливість ставити питання про відшкодування завданих збитків.

Судові витрати підлягають стягненню з Відповідача-2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 21, 115, 232,233 КЗпП України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "СОЮЗ" на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 16.03.2016 по 19.12.2016 у розмірі 86 503,32грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "СОЮЗ" на користь ОСОБА_2 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 16.03.2016 по 19.12.2016 у розмірі 76 184,68 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "СОЮЗ" на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 16.03.2016 по 19.12.2016 у розмірі 69 696,81грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "СОЮЗ" в дохід держави судовий збір в розмірі 2 323,84грн.

Рішення суду в частині стягнення заробітної плати допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.