Провадження №22-ц/772/3083/2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 рокуСправа № 130/2099/17м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

судді доповідача Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Матківської М.В.,

за участі секретаря судового засідання Торбасюк О.І., позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року ухвалене під головуванням судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Л.Ю. в залі судових засідань місцевого суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва, за участі третьої особи Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтвання позовних вимог зазначав, що 25 березня 2016 року постановою держвиконавця Солом'янського ДВС РУЮ м.Київ відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на його користь. Відповідач в особі виконавчої служби не виконує вимоги Закону «Про виконавче провадження». Борг по стягненню аліментів та пені з ОСОБА_2 на його користь зріс до 15000 грн.

Вважаючи, що такими діями Солом'янського ДВС РУЮ м.Київ йому завдана моральна шкода, просив визнати порушення Закону «Про виконавчу службу» з сторони державного виконавця Солом'янського ДВС РУЮ м.Київ та стягнути з Солом'янського ДВС РУЮ м.Київ 15000 грн. моральної шкоди на його користь.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 надав заяву в якій уточнив заявлені позовні вимоги та просив їх задоволити на підставі наданих ним доказів, зазначивши, що підставою позову є невиконання вимог Закону «Про виконавче провадження» виконавчою службою за перід 2017 року. Згідно цього закону виконавець має здійснювати заходи, надавати можливість сторонам ознайомитися з матеріалами і т.д., як саме виконавча служба виконує свої обов'язки в ухвалах Жмеринського суду. Заборгованість по аліментах зростає, проти ОСОБА_2 та виконавчої служби порушені кримінальні справи за невиконання ними своїх службових обов'язків, а відповідач проживає в місяць на 500 грн.

Просив стягнути з виконавчої служби моральну шкоду в 15000 грн, яку він розраховує з свого 70 річного віку, боргу по аліментам в 10000 грн по вересень місяць та 5000 грн. моральної шкоди

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав посилаючись на обставини викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що посилання позивача щодо бездіяльності держвиконавця Солом'янського ДВС РУЮ м.Київ доведено належними доказами, однак, поряд з іншим, ним не представлено доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди.

Крім того, місцевий суд вважав, що вимога позову про стягнення заборгованості в сумі 10000 грн., фактично є вимогою про подвійне стягнення існуючої заборгованості згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

З матеріалів справи, а саме з письмових пояснень (а.с. 37), вбачається, що поряд з вимогою про стягнення з відповідачів моральної шкоди, позивач просив стягнути 10000,00 грн. фактичної заборгованості по сплаті на його користь аліментів ОСОБА_2, яка виникла в зв'язку з невиконанням останнім рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили 3 грудня 2015 року.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до положень ст.383 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Враховуючи викладене, питання про стягнення заборгованості по сплаті аліментів підлягало розгляду в порядку визначеному ст.383 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, та ЗУ "Про виконавче провадження", відтак позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права на виплату йому аліментів стягнутих рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12 жовтня 2015 року.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2016 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Журби С.П. при виконанні виконавчого листа №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на його утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 10 серпня 2015 року до припинення такого права, в частині невиконання вимог частини першої статті 31 Закону України "Про виконавче провадження" про направлення ОСОБА_1 копії постанови від 25 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження, а також в частині невиконання вимог частини десятої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" про обов'язкове звернення державного виконавця до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів за наявності заборгованості із сплати аліментів у розмірі, що сукупно перевищує суму відповідних платежів за шість місяців та зобов'язано державного виконавця негайно після набрання цією ухвалою законної сили направити ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію постанови від 25 березня 2017 року про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на його утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 10 серпня 2015 року до припинення такого права.

Згідно ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11 січня 2017 року визнано неправомірними дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Максименко М.Ф. у зазначені неоднакових відомостей у довідці - розрахунку заборгованості за період з серпня 2015 по грудень 2016 року станом на 01 грудня 2016 року та у довідці - розрахунку заборгованості за період з серпня 2015 по грудень 2016 року станом на 19 грудня 2016 року.

Ухвалою цього ж суду від 18 січня 2017 року визнано неправомірною бездіяльність головного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві Максименко М.Ф. щодо неповідомлення стягувачу ОСОБА_1 за його заявою від 17 жовтня 2016 року розміру заборгованості із сплати аліментів у виконавчому провадженні за виконанням виконавчого листа №2/130/955/2015, виданого Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 12 жовтня 2015 року та зобов'язано державного виконавця невідкладно направити стягувачу ОСОБА_1 повідомлення розміру заборгованості із сплати аліментів у вказаному виконавчому провадженні.

За таких обставин, посилання ОСОБА_1 щодо бездіяльності державних виконавців Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві знайшли своє підтвердження.

Разом з тим, статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилався на те, що заподіяна йому моральна шкода полягає в невиконанні працівниками ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві своїх обов'язків, що позбавляє позивача засобів для існування.

Однак, як вірно визначено судом першої інстанції, позивачем, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, яка діяла на час ухвалення рішення, не представлено доказів, які б підтверджували наявність заподіяння моральної шкоди та існування причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою.

Разом з тим, пунктом 10.1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» роз'яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом ( наприклад, ст.9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою ( за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Однак, позивачем заявлено позовні вимоги безпосередньо до ОСОБА_2 та Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва. Державне казначейство України зазначене в позовній заяві в якості третьої особи.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, доводи заявника носять формальний характер, не підтверджені відповідними доказами, а тому рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року слід залишити без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий:

Судді: