Номер провадження: 22-ц/785/7558/17
Номер справи місцевого суду: 497/399/17
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді - Заїкіна А.П.,

- суддів: - Калараш А.А., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря - Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості,за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»на рішення Болградського районного суду Одеської області від 15 серпня 2017 року,

встановила:

У березні 2017 р. публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № OD7KAN01590058 від 19.10.2007 р. в розмірі - 174 067,19 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 2 611,01 грн..

Позовні вимоги Банк обґрунтовував тим, що за умовами укладеного між Банком та ОСОБА_4 кредитного договору № OD7KAN01590058 від 19.10.2007 р. останній отримавкредит у розмірі - 9 943,62 грн., строком - до 18.10.2012 р..

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 19.10.2007 р. був укладений договір поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність в повному обсязі за виконання позичальником умов кредитного договору.

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 17.01.2017 р. виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Відповідачам були направлені письмові вимоги про виконання порушеного зобов'язання, які залишилися без задоволення.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15.08.2016 р. в задоволенні позову Банку відмовлено.

Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання не з'явилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову Банку, суд першої інстанції виходив з того, що Банк пропустив строк позовної давності про застосування якої зробив заяву відповідач. Порука є припиненою (а. с. 82 - 85).

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами і досліджених судом доказів, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову Банку. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 256 - 258, 261, 267, 509, 525, 526, 546, 553, 554, 559, 1054, ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 212 - 214 ЦПК України) права.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів.

Встановлено, що 19.10.2007 р. (а. с. 14 - 16) між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є - ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № OD7KAN01590058.

За вказаним кредитним договором Банк надав ОСОБА_4 кредит на строк - з 19.10.2007 р. по 18.10.2012 р. включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі - 9 943,65 доларів США на наступні цілі: у розмірі - 7 072,51 доларів США - на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі - 6,77 доларів США - для сплати за реєстрацію предмета застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування транспортного засобу № OD7KAN01590058 від 19.10.2007 р., договором особистого страхування № OD7KAN01590058 від 19.10.2007 р. на строк до 18.10.2008 р. в сумі - 442,03 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі - 212,18 доларів США, та у розмірі - 2 210,16 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 договору.

Погашення заборгованості за вищезазначеним договором повинно здійснюватися щомісяця згідно графіку погашення кредиту.

В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору між Банком та ОСОБА_5 19.10.2007 р. (а. с. 17 - 17 зворотня сторона) був укладений договір поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність в повному обсязі за виконання позичальником умов кредитного договору (п. п. 2, 4). Пунктом 12 договору поруки передбачено, що вона припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту.

Позичальник свої обов'язки з повернення кредиту, сплати процентів не виконав. Станом на 17.01.2017 р. виникла заборгованість у розмірі - 174 067,19 грн. (а. с. 4).

Відповідачам були направлені письмові вимоги про виконання порушеного зобов'язання, які залишилися без задоволення (а. с. 8 - 10 зворотня сторона).

Раніше Банк звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, станом на 09.06.2009 р. в розмірі - 49 182,28 грн., що еквівалентно - 6 457,08 доларів США, звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ 21101, державний реєстраційний номер - НОМЕР_1, який належить на праві власності ОСОБА_4 (а. с. 64 - 66).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами, передбаченими ст. ст. 546, 553, 554, ч. 4 ст. 559 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

За правилами, встановленими ст. ст. 256 - 258, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що Банк, звернувшись 23.06.2009 р. (а. с. 64) з позовом про звернення стягнення на предмет застави в рахунок дострокового погашення всієї заборгованості за кредитом, процентами, змінив строк виконання основного зобов'язання. Рішення за вказаним позовом Банку було ухвалено 15.09.2011 р. (а. с. 64).

Разом з тим, по даній справі Банк повторно пред'явив позов - 17.03.2017 р. (а. с. 1), тобто як після закінчення передбаченого договором п'ятирічного строку дії поруки, так і після спливу строку позовної давності до позичальника.

Таким чином, правильним є висновок суду про відмову в задоволенні позову Банку про стягнення боргу - у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої просили відповідач ОСОБА_4 (а. с. 44), та строку, передбаченого ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. 10, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відповідно до процесуального законодавства сторони по справі несуть можливі негативні наслідки у випадку неналежного виконання своїх процесуальних обов'язків щодо доказування.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду щодо пропуску строку позовної давності, що реалізація заставного автомобіля не припиняє грошового зобов'язання, не приймаються до уваги, оскільки вони суперечать встановленим по справі обставинам та вимогам вищевказаних норм законодавства.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є безпідставною, її треба відхилити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»- відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 15 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

С. О. Погорєлова