Справа № 359/5561/17 Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/5175/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 13.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Данілова О.М., Мережко М.В.

за участю секретаря: Шуляка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа: Бориспільський міськрайонний відділ державної служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на майно, внесене в опис майна згідно постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 26 червня 2017 року, винесену керівником виконавчої групи Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого листа №753/19705/15-ц, виданого 03 лютого 2016 року Дарницьким районним судом м. Києва.

У серпні 2017 року представник позивача ОСОБА_6 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила зобовязати відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві та Бориспільський міськрайонний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області зупинити підготовчі дії з продажу арештованого майна та продаж арештованого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовується в Київській області, Бориспільський район, с. Вишеньки, вул. Ковпака, буд.30; земельної ділянки площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :01:016:0117; земельної ділянки площею 0,1400 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:016:0116; земельної ділянки площею 0,0681 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:016:0144, земельної ділянки, площею 0,2500 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:016:0115, що розташовані в Київській області, Бориспільський район, с. Вишеньки.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року, заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що керівником виконавчої групи Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області ОСОБА_5 на виконання доручення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві ОСОБА_7 щодо перевірки наявності майна боржника ОСОБА_4, а також здійснення опису та арешту майна за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Вишеньки, вул. Ковпака, 30, здійснено опис та накладено арешт на майно, в тому числі на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець в силу своїх повноважень в ході виконавчого провадження може здійснити дії щодо реалізації спірного нерухомого майна. При цьому, продаж цього майна призведе до неможливості виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

У відповідності до ч.3 ст.151 ЦПК України, передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується в тому числі шляхом зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з вимогами ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як розяснив Верховний Суд України в п.4 постанови Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Враховуючи вищезазначені норми процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність зупинити реалізацію (продаж) нерухомого майна.

Вид забезпечення позову, про який ставить питання позивач в своїй заяві є співмірним із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції узгоджуються з нормами процесуального права, які судом вірно застосовані.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: