Справа № 653/3404/17
Провадження № 2/653/1198/17
РІШЕННЯ

іменем України

"20" грудня 2017 р.

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

секретаря - Карпенко І.Д.,

за участю позивача - ОСОБА_1, та його представника - адвоката ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального провадження, у приміщенні суду у м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення спадкоємця від права на спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просив усунути відповідача від права на спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1. Із заявами про прийняття спадщини звернувся він, та онука ОСОБА_3, за правом представлення. Зазначає, що відповідач не має права на спадкування частини вказаного майна, оскільки вона, будучи повнолітньою та працездатною, свідомо ухилялися від обов'язку з утримання бабусі, не зважаючи на те, що остання перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги. Зазначені обставини і стали підставою звернення до суду з позовною заявою.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що ані його брат, ані його донька жодним чином не дбали про бабусю. Не бажали її провідувати. Увесь тягар щодо забезпечення її життєдіяльності ліг на його плечі, а тому вважає, що відповідач не має жодного права на спадок, який залишився після смерті ОСОБА_4

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що спадкодавець була особою похилого віку, мала ряд хронічних хвороб, а тому потребувала сторонньої допомоги. Однак, належний догляд за ОСОБА_4 здійснював лише її син ОСОБА_1 та його дружина. Відповідач, та її батько жодних дій по утриманню бабусі не вчиняли, не цікавились станом її здоров'я, самоусунулись від понесення витрат на її лікування. Вважає, що такі обставини є підставою для усунення відповідача від права на спадкування у порядку ст. 1224 Цивільного кодексу України.

Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила. Зазначила, що вона не мала можливості дбати про бабусю, оскільки проживала на значній відстані від неї, та не мала коштів на проїзд. Також, вказала, що у липні 2015р. у неї народилась дитина, чоловік був на заробітках, у батька діагностували рак, а мати є інвалідом третьої групи, у зв'язку з чим була позбавлена можливості здійснювати догляд за бабусею, та надавати їй матеріальну допомогу. Зазначила, що дійсно дуже рідко з нею спілкувалась по телефону, однак вважає, що вказані обставини не є підставою усунення її від спадкування. Просила у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Партизанською селищною радою Генічеського району 05 жовтня 1973 року, серії НОМЕР_1.

Також, у ОСОБА_4 був ще один син - ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказана обставина сторонами по справі не оспорюється, а тому не підлягає доказуванню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області серії НОМЕР_2 від 12 серпня 2016 року.

ОСОБА_4 за життя на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 16.02.2005 року.

25 серпня 2016р. державним нотаріусом Генічеської державної нотаріальної контори Бернацькою Н.Г. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_4

Із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (за правом представлення). Вказані обставини також ні ким не оспрюються, а тому доведенню не підлягають.

Однак, позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування після померлої ОСОБА_4, у силу положень ст. 1224 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відносини спадкування врегульовані діючим Цивільним кодексом України, згідно зі ст. 1216 якого, спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла спадкодавця, до інших осіб спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ст. 1266 Цивільного кодексу України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їх матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_4 є її син ОСОБА_1 та онука ОСОБА_3 (за правом представлення).

За правилами ч.5 ст. 1224 Цивільного кодексу України суду надано право усунути особу від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами діючого ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Крім того, при розгляді таких справ суду належить з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_4 проживала одна у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно довідки Генічеської центральної районної лікарні Генічеської районної ради Херсонської області за №468/07 від 11.10.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні з 09.04.2011 року по 29.04.2011 року в реанімаційному та терапевтичному відділеннях з діагнозом: ІХС: гострий інфаркт міокарду задньої стінки лівого шлуночка, вторинна АГ, цукровий діабет ІІ тип; з 27.09.2012 року по 05.10.2012 року в терапевтичному відділенні з діагнозом: ІХС: стенокардія, цукровий діабет ІІ тип; з 01.03.2016 року по 15.03.2016 року в терапевтичному відділенні, з діагнозом: ІХС: стенокардія, постінфарктний атеросклероз, симптоматична гіпертензія; з 09.08.2016 року в реанімаційному відділенні, де ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

З показів допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 вбачається, що дійсно ОСОБА_4 хворіла, та її син ОСОБА_1 періодично здійснював за нею догляд, надавав матеріальну допомогу. При цьому свідки вказали, що син ОСОБА_12 та його донька до ОСОБА_4 не приїжджали, станом її здоров'я не цікавились.

Враховуючи вищевикладене, на підставі досліджених доказів встановлено та не заперечувалося відповідачем факт перебування спадкодавця ОСОБА_4 у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу, у зв'язку з чим вона потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Разом з тим, судом не встановлено факту ухилення відповідача від надання спадкодавцеві такого догляду та матеріальної допомоги.

Так, відповідач у судовому засіданні пояснила, що не мала змоги приїздити до бабусі та допомагати їй матеріально, оскільки вона виховувала дитину, а її чоловік був на заробітках. Крім того, її батько був хворий раком, а у матері третя група інвалідності, у зв'язку з чим вона не мала можливості залишити на них дитину, та не мала коштів, щоб приїхати з іншої області до бабусі у гості.

Також, свідок ОСОБА_11 пояснила, що її померлий чоловік ОСОБА_12, з періодичністю відвідував матір. Оскільки проживав у іншій місцевості, тяжко хворів (онкологічне захворювання), та не мав достатньо коштів на проїзд, тому не мав змоги часто їздити. Крім того, зазначила, що онука померлої не мала можливості також часто їздити оскільки сама виховувала дитину, так як чоловік був на заробітках.

У той же час, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 зверталася саме до відповідача ОСОБА_3 з проханням здійснити за нею догляд або надати конкретну допомогу, та що остання їй в цьому відмовила. Також, позивач не надав належних та допустимих доказів в підтвердження того, що догляду з його боку було недостатньо і спадкодавець потребував конкретної допомоги від інших осіб, зокрема від відповідача, а остання відмовила в цьому, тобто ухилялась від надання допомоги спадкодавцю.

Посилання позивача на той факт, що лише на його плечі ліг матеріальний тягар по утриманню спадкодавця, у тому числі витрати на поховання, що є підставою для усунення відповідача від права на спадок, суд вважає безпідставними, оскільки такі обставини не є підставою для задоволення зазначених позовних вимог, так як такі витрати можуть бути стягнуті з відповідача, шляхом пред'явлення відповідного позову.

Отже, виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що відповідач не ухилялася від надання допомоги своїй бабусі. Між сторонами у справі склалися недоброзичливі відносини, але їхні звинувачення одне одного ніяким чином не доводять факт ухилення одного з них від свого обов'язку щодо догляду ОСОБА_4

Тому суд вважає відсутніми будь-які підстави, передбачені ч.5 ст. 1224 Цивільного кодексу України, для усунення відповідача від права на спадкування за законом після смерті бабусі, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. А. Шарко