Справа № 181/195/17
Провадження № 2/181/86/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2017 р. с.м.т. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Гончаренка О.О.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Межова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: територіальна громада Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області та відділ Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

02 березня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: територіальна громада Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області та відділ Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

23 березня 2017 року до суду надано уточнену позовну заяву, яка обґрунтована позивачем тим, що 25 червня 1995 року померла її бабуся ОСОБА_4, після чого відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) із земель, які перебували в колективній власності А/Т «Нива». Остання проживала разом з матірю позивача

ОСОБА_5 по вул.Б.Хмельницького, 6, смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області та після смерті ОСОБА_6 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Сертифікат на право на земельну частку (пай) опинився у ОСОБА_2 ОСОБА_6 позивача ОСОБА_5 померла 28 липня 1999 року, яка тривалий час хворіла та проживала до самої смерті разом з ОСОБА_2 по

вул.Залізничній, 64, смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області. Таким чином, остання фактично вступила в управління та володіння спадковим майном померлої матері, а також майновими та немайновими правами, які належали померлій за життя. ОСОБА_2 вважає себе такою, що прийняла спадщину. Нотаріально оформити спадщину позивачу не вдалося, оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай).

Як єдиний спадкоємець за законом після смерті ОСОБА_4, позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель, які перебували в колективній власності А/Т «Нива», розташовану на території смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області, що належало на підставі сертифікату серії ДП №396264 ОСОБА_4, померлій 25 червня 1995 року, в порядку спадкування за законом.

У судове засідання позивач та її представник не зявилися, останній надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги визнають за умови відсутності інших спадкоємців.

Треті особи Демуринська селищна рада Межівського району Дніпропетровської області та відділ Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі Дніпропетровської області в судове засідання не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень по справі не мають.

Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку.

Згідно свідоцтва про народження серії УА №217176, виданого відділом актів громадянського стану, актовий запис №83, ОСОБА_7 народилася 30 вересня 1940 року, батьком якої записано ОСОБА_8, а матірю - ОСОБА_4, яка померла 25 червня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ №739061, виданого повторно Васильківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області 21 лютого 2017 року, актовий запис №32.

Свідоцтвом про одруження серії I-УР №531363, виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 08 березня 1961 року підтверджується, що ОСОБА_7, внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_9, після реєстрації одруження присвоєно прізвище «Бадак».

Згідно свідоцтва про народження серії АВ №117126, виданого Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 24 жовтня 1969 року, ОСОБА_10 народилася 11 жовтня 1969 року, батьком якої записано ОСОБА_9, а

матірю ОСОБА_5, яка померла 28 липня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ №238438, виданого виконкомом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 28 липня 1999 року, актовий запис №47.

Свідоцтвом про укладення шлюбу серії III-КИ №474589, виданого виконавчим комітетом Демуринською селищною радою Межівського району Дніпропетровської області 25 листопада 1989 року підтверджується, що ОСОБА_10, внаслідок укладення шлюбу з ОСОБА_11, присвоєно прізвище «Гжибовська».

Згідно повідомлення відділу Держгеокадастру у ОСОБА_3 районі Дніпропетровської області №69 від 07 лютого 2017 року, в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) членів А/Т «Нива» (Демуринська селищна рада) Межівського району Дніпропетровської області ОСОБА_4 значиться за №0742.

Довідкою виконкому Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №396 від 20 лютого 2017 року підтверджується, що

ОСОБА_4 до дня смерті проживала одна та була зареєстрована по

вул.Б.Хмеьницького, 6, смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області. Заповіт у справах виконкомі селищної ради не посвідчувався.

Згідно постанови державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори від 20 лютого 2017 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за законом у звязку з відсутністю оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай).

Відповіддю цього ж нотаріуса №108/1-16 від 12 квітня 2017 року підтверджується, що після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори про прийняття спадщини ніхто не звертався, а після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_2

Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_5 після смерті її матері ОСОБА_4 вважається такою, що прийняла спадщину, з огляду на вимоги законодавства, що діяло станом на день смерті останньої 25 червня 1995 року, вступивши в управління та володіння спадковим майном, тобто вчинила всі дії, що свідчать про прийняття спадщини.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_2 має право на земельну частку (пай), що належало її бабусі ОСОБА_4

П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно абз.4 п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року, позови громадян, пов'язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Позивач після смерті матері, як вбачається з матеріалів цивільної справи, належним чином прийняла спадщину, фактично вступила в його управління та володіння нею, проте не оформила її у нотаріальному порядку з обєктивних причин.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Положенням ч.1 ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадщиною.

Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, серед іншого являються діти.

Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт прийняття спадщини позивачем після смерті її матері, яка фактично прийняла спадщину після смерті бабусі позивача. З урахуванням того, що відсутні правовстановлюючі документи та нотаріально оформити спадщину чи іншим шляхом визнати право неможливо, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити.

Оскільки відповідач позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7, ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 10, 11, 57-61, 209, 212-215, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області, треті особи: територіальна громада Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області та відділ Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право на земельну частку (пай) із земель, які перебували в колективній власності А/Т «Нива», розташовану на території смт Демурино, Межівського району, Дніпропетровської області, що належало на підставі сертифікату серії ДП №396264 ОСОБА_4, померлої 25 червня 1995 року, в порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_3 районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, судові витрати в розмірі 2200 (двох тисяч двохсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Межівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_12