Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 0814/8078/2012 Головуючий у 1-й інстанції: Колесник С.Г.
Провадження № 22-ц/778/199/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення зобов'язань за кредитно-заставним договором та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позову представник Банку зазначав, що відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 року ОСОБА_3 17.12.2008 року отримала кредит у сумі 54 354, 90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.12.2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_3 надала в заставу автомобіль марка Daewoo, модель Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий авто 1500 см.куб., № кузова/шасі: XWB3D31UD7A112629, р.н.: АР 2551 ВК, що належить їй на праві власності.

У порушення умов договору ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_3 станом на 16.05.2012 року має заборгованість у розмірі 56 268,01 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 року в сумі 56 268,01 грн. витребувати у ОСОБА_3 та передати в заклад ПАТ КБ «ПриватБанк» предмет застави - автомобіль марка Daewoo, модель Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий авто 1500 см. куб, № кузова/шасі: XWB3D31UD7A112629, р.н. НОМЕР_1, що належить їй на праві власності, а також комплект ключів від даного авто, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (технічний паспорт).

- звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марка Daewoo, модель Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий авто 1500 см. куб, № кузова/шасі: XWB3D31UD7A112629, р.н. НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, зазначивши, що 17 грудня 2008 року між нею та Банком укладено кредитно-заставний договір. До початку 2011 року вона сплачувала щомісячні платежі за кредитом у розмірі 1 299,10 грн., загальна сума сплачених за кредитом коштів складає 30 487,60 грн.

У січні 2011 року вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою щодо реструктуризації суми заборгованості, однак отримала відмову, але прийняла пропозицію щодо врегулювання спірного питання шляхом передачі банку предмета застави та надання довіреності, яка надає банку усі права власника, у тому числі можливість здійснити відчуження автомобіля; банк приймає автомобіль, здійснює експертну оцінку та зменшує зобов'язання на суму оцінки автомобіля та розпоряджається автомобілем на власний розсуд. Вважає, що банком обраний позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави.

Посилалась на те, що вона виконала всі дії, передбачені договором і вищевказаною домовленістю, відповідачем після прийняття предмета застави здійснено експертну оцінку транспортного засобу, відповідно до якого ринкова вартість спірного автомобіля складає 34 000 грн., однак банком не вчинено дій, направлених на звернення стягнення на предмет застави та задоволення вимог кредитора, вважає дії банку неправомірними з дати передачі автомобіля за актом приймання-передачі - 07 квітня 2011 року, оскільки має місце прострочення кредитора.

У звязку з чим просила суд:

- визнати її зобов'язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 року припиненим з 07.04.2011р. на суму 34 000 грн.;

- зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 pоку, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля НОМЕР_2, ідентифікаційний номер: XWB3D31UD7A112629, переданого 07 квітня 2011 року у власність ПАТ КБ «Приватбанк», у розмірі 34 000 грн.;

- визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк щодо нарахування з 07.04.2011 року їй процентів, комісії та штрафних санкцій за прострочення сплати процентів та комісії, та штрафних санкцій за прострочення сплати тіла кредиту за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2015 року та додатковим рішенням від 19.11.2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 року в сумі 39 085,32 грн. звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марка Daewoo, модель Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий авто 1500 см.куб., № кузова/шасі: XWB3D31UD7A112629, реєстраційний номер: АР 2551 ВК, що належить на праві власності ОСОБА_3, шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В решті позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано зобов'язання ОСОБА_3 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 року припиненим з 07.04.2011 року на суму 39 085,32 грн.

Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 pоку, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер: XWB3D31UD7A112629, переданого 07 квітня 2011 року у власність ПАТ КБ «ПриватБанк», у розмірі 34 000 грн.

Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування з 07.04.2011 року ОСОБА_3 процентів, комісії та штрафних санкцій за прострочення сплати процентів, комісії, штрафних санкцій за прострочення сплати тіла кредиту за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 року.

В решті позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, задовольнити позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 14.01.2016 року апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволена частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2015 року у цій справі змінено в частині визначення загальної суми заборгованості за договором з 39 085,32 грн. на 46 357,28 грн., визначивши її станом на 16.05.2012 року, та скасовано в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, ухвалено в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про припинення зобов'язань за кредитно-заставним договором та зобов'язання вчинити певні дії відмовлено.

В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року в частині вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2016 року залишено без змін.

Таким чином, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави.

За положеннями ч. 4 ст. 338 ЦПК України, яка визначає підстави для скасування рішення судом касаційної інстанції та передачі справи на новий розгляд, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як зазначено в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 вересня 2016 року, вирішуючи спір в частині вимог за первісним позовом, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, однак, врахувавши, що банк задовольнив свої вимоги за рахунок заставного майна на суму 34 000 грн., вважав, що сума заборгованості за кредитним договором становить 39 085,32 грн., з яких 34 940,30 грн. заборгованість за кредитом, 2 534,56 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 645,11 грн. заборгованість за комісією за користування кредитом, 715,35 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, визначена в межах строку позовної давності, а також 250 грн. штраф (фіксована частина) відповідно до п. 14.9 кредитного договору, у рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет застави.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог про стягнення штрафу у розмірі 2 813,40 грн., суд першої інстанції виходив із того, що умовами кредитного договору передбачена подвійна цивільно-правова відповідальність за порушення виконання грошового зобовязання, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України.

Задовольняючи частково зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що з дати вилучення банком автомобіля (07 квітня 2011 року), який є предметом застави, має місце прострочення кредитора, тому з урахуванням вимог ст. 613 ЦК України дійшов висновку про неправомірність дій банку щодо нарахування процентів, комісії та штрафних санкцій та вважав, що зобовязання між сторонами з 07 квітня 2011 року є припиненими.

Крім того, дійшов висновку про зобовязання банку здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля, який є предметом застави, у розмірі 34 000 грн.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині визначення загальної суми заборгованості за договором з 39 085,32 грн. до 46 357,28 грн. та визначаючи її станом на 16 травня 2012 року, апеляційний суд виходив із того, що положення ст. 613 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки банк не відмовлявся від прийняття виконання боржником умов договору, а обовязок знайти покупця на автомобіль для його реалізації за умовами договору покладено на відповідача.

Вважаючи, що нереалізація банком заставного майна є підставою для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки відповідно до ст. 616 ЦК України, апеляційний суд з урахуванням п. 14.11 кредитного договору, яким встановлено позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, а також неустойки тривалістю у 5 років, дійшов висновку про визначення розміру пені на час передачі транспортного засобу банку в розмірі 570,58 грн.

Відмовляючи у задоволенні вимог за первісним позовом про стягнення штрафу, апеляційний суд виходив із того, що умовами кредитного договору передбачено одночасне застосування пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобовязань.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог за зустрічним позовом та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в його задоволенні, апеляційний суд виходив із того, що спірний автомобіль не реалізовано, відповідно кошти від його реалізації в рахунок погашення заборгованості до банку не надходили, тому вважав безпідставним висновок про необхідність зарахування 34 000 грн. в рахунок погашення боргу, а дії банку щодо нарахування процентів та пені за договором, умови якого не виконані відповідачем, такими, що відповідають вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд погодився з висновком про необхідність звернути стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Проте з такими висновками апеляційного суду в повній мірі погодитись не можна.

Вирішуючи спір в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави, апеляційний суд не врахував, що відповідач передав банку заставний автомобіль та видав довіреність на вчинення дій щодо його реалізації, тобто сторони обрали позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, і відповідач при цьому виконала усі залежні від неї дії, зокрема, передала автомобіль та видала довіреність на вчинення повязаних з ним дій, у звязку з чим не перевірив наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави та передачу його в заклад у рахунок погашення заборгованості в судовому порядку.

Разом з цим, встановивши, що банк не відмовлявся від прийняття виконання боржником умов договору, а обовязок знайти покупця на автомобіль для його реалізації за умовами договору покладений на відповідача, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що положення ст. 613 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а нереалізація банком заставного майна є підставою для зменшення заявленого до стягнення розміру неустойки відповідно до ст. 616 ЦК України. З урахуванням п. 14.11 кредитного договору, яким встановлено позовну давність за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, а також неустойки тривалістю у 5 років, апеляційний суд дійшов правильного висновку про визначення розміру пені на час передачі транспортного засобу банку у розмірі 570,58 грн.

Водночас, відповідно до ст. 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановивши, що спірний автомобіль не реалізовано, відповідно кошти від його реалізації в рахунок погашення заборгованості до банку не надходили, апеляційний суд правильно вважав, що відсутні правові підстави для зарахування 34 000 грн. у рахунок погашення боргу, а дії банку щодо нарахування процентів та пені за договором, умови якого не виконані відповідачем, такими, що відповідають вимогам закону та умовам укладеного між сторонами договору.

За таких обставин, колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Проте, погодитися з такими висновками суду не можна.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, 612 ч. 1 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 грудня 2008 року між сторонами укладено кредитно-заставний договір № ZPC0АD040300004, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 54 354,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 грудня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за договором ОСОБА_3 надала в заставу автомобіль марки Daewoo, модель Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий авто 1500 см.куб., № кузова/шасі: XWB3D31UD7A112629, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить її на праві власності.

За положеннями п. 12.1 кредитно-заставного договору, для цілей договору подією дефолту вважається, зокрема, будь-яка з наступних подій: затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення заборгованості більш як 10 % суми наданого кредиту; несплата позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % суми наданого кредиту.

Пунктом 13.2 кредитно-заставного договору передбачена можливість позасудового звернення стягнення на предмет застави. Так, сторони погодили, що для задоволення забезпечених вимог з вартості предмета застави після настання події дефолту Банк не зобовязаний звертатися за захистом своїх прав в судовий орган або інший орган вирішення спорів. За рішенням Банку предмет застави може бути реалізований або використаний в інший спосіб для задоволення забезпечених вимог без застосування судових процедур. Не застосовуючи судових процедур, Банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави для задоволення забезпечених вимог з-поміж наступних варіантів:

а) передача предмета застави у власність банку для задоволення і погашення забезпечених вимог;

б) продаж предмета застави банком третій особі відповідно до вимог законодавства України;

в) звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса (у випадку нотаріального посвідчення договору);

г) будь-яка інша процедура, дозволена законодавством України.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 в рахунок погашення заборгованості за кредитно-заставним договором сплачено 30 487,64 грн. за період з січня 2009 року по 29 листопада 2010 року.

У звязку із порушенням заставодавцем зобовязання по сплаті щомісячних платежів, з метою врегулювання питання щодо погашення наявної заборгованості ОСОБА_3 добровільно передала банку придбаний за кредитні кошти автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, номер кузова XWB3D31UD7А112629, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за актом 07 квітня 2011 року та доручила реалізувати його за ринковою вартістю, а виручені кошти направити на погашення заборгованості.

Згідно із цим актом автомобіль перебуває у технічно справному стані, його передано представникам банку з оригіналом технічного паспорта та комплектом ключів.

08 квітня 2011 року ОСОБА_3 видано довіреність, якою уповноважено ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснювати всі необхідні дії щодо відчуження автомобіля.

14 квітня 2011 року проведено експертну оцінку транспортного засобу та визначено його ринкову вартість у розмірі 34 000 грн.

Автомобіль до теперішнього часу знаходиться у розпорядженні ПАТ КБ «ПриватБанк», останній не реалізував переданий ОСОБА_3 автомобіль.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет застави.

Вирішуючи спір в частині вимог про звернення стягнення на предмет застави, суд не врахував, що ОСОБА_3 передала банку заставний автомобіль та видала довіреність на вчинення дій щодо його реалізації, тобто сторони обрали один із визначених законом та умовами договору позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, і ОСОБА_3 при цьому виконала усі залежні від неї дії, зокрема, передала автомобіль та видала довіреність на вчинення повязаних з ним дій.

Прийняття банком предмета застави на зберігання та видача ОСОБА_3 довіреності Банку на право розпорядження транспортним засобом, який є предметом застави, свідчать про наміри банку задовольнити свої вимоги, як кредитора, за рахунок предмета застави у спосіб, передбачений договором.

Оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості в судовому порядку.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2015 року у цій справі в частині задоволення вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: