АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача Донченка О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Печерського районного суду м.Києва від 11 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Національного банку України про спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Національного банку України (далі - НБУ або відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:

- визнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ганьблять ділову репутацію позивача, відомості, що розмішені ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті Національного банку України wwvv.bank.gov.uaу розділі «Новини» у прес-релізі з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2»;

- зобов'язати відповідача спростувати відомості, розміщені ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті Національного банку України www.bank.gov.ua у розділі «Новини» у прес-релізі з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем за те, що відповідачем поширена недостовірна, така, що не відповідає дійсності, порушує права та ганьбить честь позивача - ОСОБА_5, інформація, яка міститься в назві та змісті прес-релізу «ІНФОРМАЦІЯ_2» шляхом розміщення у розділі «Новини» на офіційному сайті НБУ www.bank.gov.ua та на сторінці НБУ у Facebook інформації наступного змісту не пізніше наступного дня з дня набрання рішення суду за даним позовом законної сили:

«На офіційному інтернет-представництві Національного банку України та сторінці НБУ у Facebook було опубліковано недостовірну інформацію щодо ОСОБА_5 з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Приносимо свої вибачення ОСОБА_5 в зв'язку з розміщенням недостовірної та неправдивої інформації щодо нього, яка була доведена до суспільства, дискредитувала ОСОБА_5, штучно створила негативне відношення суспільства до ОСОБА_5.

Ми розуміємо, що в зв'язку з розміщенням на офіційному інтернет-представництві НБУ недостовірної інформації щодо ОСОБА_5 нами було порушено його особисті немайнові права на повагу до гідності, честі та ділової репутації, та зобов'язуємося не розповсюджувати недостовірну інформацію та не вчиняти неправомірних дій, які можуть негативно вплинути на ділову репутацію ОСОБА_5»;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 1,00 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що поширена відповідачем інформація є недостовірною, вводить в оману читачів, є негативною й здійснює негативний вплив на його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки справляє негативне ставлення до нього необмеженого кола осіб, чим порушеного його особисті немайнові права, які підлягають судовому захисту.

Зокрема, зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті НБУ www.bank.gov.ua у розділі «Новини» та сторінці НБУ у Facebook було опубліковано прес-реліз з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» з розміщенням скріншотів з системи документообігу НБУ про реєстрацію листів, яке в подальшому було «підхоплено» іншими інтернет-ресурсами та розповсюджено в мережі Інтернет.

У зазначеному прес-релізі вказано, що 31 жовтня в програмі «Гроші» телеканалу «1+1» власник банку «Михайлівський» ОСОБА_5 заявив, що продав банк «Михайлівський» до визнання його неплатоспроможним Національним банком України, а тому, начебто не має жодного відношення до шахрайських дій, які було здійснено в «Михайлівському» 19-20 травня 2016 року. Крім того, ОСОБА_5 заявив, що угода з продажу банку була погоджена Національним, банком. Ця інформація не відповідає дійсності та є маніпуляцією з боку пана ОСОБА_5, намаганням уникнути кримінальної відповідальності за доведення банку до банкрутства. Згідно з законом власник банку повинен завчасно повідомити Національний банк про намір відчужити належну йому істотну участь. Таке повідомлення Національний банк отримав від пана ОСОБА_5 лише 23 травня 2016 року, про що свідчить відмітка канцелярії регулятора. При цьому саме таке повідомлення датоване 6 травня, тому у НБУ є підстави вважати, що воно було датовано «заднім» числом, інакше важко пояснити, чому воно надійшло до НБУ лише через два тижні після підписання. Нагадаємо, що саме 23 травня НБУ відніс банк до категорії неплатоспроможних, а шахрайські операції відбулись у банку напередодні, ще 20 травня. Крім того, оновлену структуру власності з відображення «продажу» банк Михайлівський надіслав до НБУ також лише 23 травня (в електронному вигляді) та 24 травня (у паперовому вигляді) - на той час в банку вже працювала тимчасова адміністрація. Це все також підтверджується даними електронних систем обліку документів НБУ та відмітками канцелярії. ОСОБА_5, начебто, продав свої частки у TOB «Екосіпан» (компанія, через яку він володів банком) 11 фізичним особам («футбольній команді»). Ці особи ніколи не подавали документів в НБУ для спільного набуття істотної участі. Частки кожного з «покупців» - менше 9,9%. Всі договори датовані 19 травня 2016 року. Договори купівлі-продажу надійшли до Нацбанку лише через три дні після віднесення банку до категорії неплатоспроможних - 26 травня 2.016 року. Це одинадцять однакових договорів на дві сторінки кожен, укладені з покупцями - фізичними особами, жодною інформацією про яких регулятор не володіє, окрім паспортних даних та місця проживання. З 11 незрозумілих покупців привертає увагу один - ОСОБА_7 (раніше йому належало 3,9% акцій банку, він збільшив свою частку до 9,01%). Таким чином, голова правління банку, призначений власником - ОСОБА_5 - виступає покупцем частки у цьому ж банку. Аналіз договорів, їх змісту може свідчити про відсутність реального економічного змісту та фіктивність цих правочинів. Наприклад, ціна купівлі часток в 9-15 разів (залежно від договору) нижча від номінальної вартості. Більше того, у регулютоа відсутні відомості про реальні розрахунки за такими договорами та джерела походження коштів у покупці ля отриманнячастоок. Наголошуємо, що після набуття ОСОБА_5 істотної участі в банку навесні 2015 року жоден інвестор більше не подавав документи на набуття істотної участі в банку «Михайлівський». Таким чином, НБУ наголошує, що заяви пана ОСОБА_5 не відповідають дійсності та є лише намаганням уникнути відповідальності за доведення банку до банкрутства. Через обмеження у зв'язку з банківською таємницею та конфіденційною інформацією, Національний банк не може опублікувати скан-копії самих листів та договорів. Водночас, регулятор у будь-який момент готовий надати всі документи правоохоронним органам для розслідування справи банку «Михайлівський». Натомість, розміщуємо витяги з системи документообігу НБУ, які підтверджують наведені вище факти: скріншот з системи документообігу НБУ про реєстрацію листа банку «Михайлівський» з відомостями про структуру власності банку. Скріншот з системи документообігу НБУ про реєстрацію листа, яким було надіслано копії договорів про купівлю-продаж часток ТОВ «Екосіпан».

На думку позивача, інформація, викладена в даному прес-релізі стосується виключно позивача, є дата повідомлення позивачем Національного банку про продаж належної йому істотної участі в ПАТ «Банк Михайлівський», проте дана інформація містить недостовірні дані, які полягають в наступному.

Позивачем до НБУ було надано повідомлення щодо зменшення участі в ПАТ «БАНК МИХАИЛІВСЬКИЙ» 20.05.2016, про що свідчить відмітка про отримання даної заяви, проставлена канцелярією НБУ на копії заяви щодо зменшення участі в ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», що подавалася до НБУ, а саме відмітка штампу.

На підтвердження викладеної в прес-релізі інформації відповідачем розміщено скріншоти з системи документообігу НБУ про реєстрацію листа ОСОБА_5 про намір зменшити істотну участь. З відповідного скріншоту вбачається, що працівником канцелярії відповідача інформація щодо листа була внесена до системи документообігу НБУ 23.05.2016 о 09:54:50. Відповідачем до прес-релізу долучено скріншот з системи документообігу НБУ щодо реєстрації заяви, що надійшла поштою. Таким чином, відповідач, повідомляючи недостовірні відомості щодо дати подачі повідомлення позивачем свідомо долучив до прес-релізу скріншот документообігу НБУ щодо реєстрації виключно тієї заяви, що надійшла на адресу ННБУ поштою пізніше, а саме 23.05.2016, повідомляючи про те, що дане повідомлення було отримано першим.

Відповідач при розміщенні прес-релізу використовує назву «ІНФОРМАЦІЯ_2», посилаючись на інтерв'ю позивача, яке було надано програмі «Гроші» телеканалу «1+1» та вийшло в телевізійний ефір ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме в розміщеній інформації зазначено, що «31 жовтня в програмі «Гроші» телеканалу «1+1» власник банку «Михайлівський» ОСОБА_5 заявив, що продав банк «Михайлівський» до визнання його неплатоспроможним НБУ, а тому, начебто не має жодного відношення до шахрайських дій, які було здійснено в «Михайлівському» 19-20 травня 2016 року. Крім того, ОСОБА_5 заявив, що угода з продажу банку була погоджена Національним банком.».

Позивач зазначає, що для спростування інформації, що закладена відповідачем у назві та тексті прес-релізу на офіційному сайті відповідача, надається дослівна роздруківка телевізійного інтерв'ю в програмі «Гроші» телеканалу «1+1», трансляція якого здійснювалася ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, на думку позивача, було підтверджено продаж банку та повідомлено про подачу повідомлень до НБУ, та не було сказано жодного слова з приводу того, що погоджував та/або не погоджував НБУ продаж банку, не обговорювалися питання щодо шахрайських дій, а тому використання відповідачем на своєму офіційному сайті назви прес-релізу «ІНФОРМАЦІЯ_2», з викладенням при цьому недостовірних відомостей щодо позивача невизначеному колу осіб, вважає усвідомленими та спланованими діями відповідача, які спрямовані на опорочення честі, гідності і ділової репутації позивача, переконання значної кількості людей в тому, що позивач в чомусь винний, «замішаний» в якихось шахрайських діях (як про це зазначено на початку прес-релізу при відсутності у відповідача на те законних підстав). Це завдає шкоди його діловій репутації, оскільки справляє негативне враження на суспільство щодо позивача, переконуючи його в тому, що позивач чинить аморально та зневажає закон та людей.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що негативна інформація, яка поширена відносно нього суттєво принижує честь та ділову репутацію позивача серед широкого кола осіб, тому відповідачем має бути відшкодована моральна шкода у розмірі 1,00 грн. (Т.1, а.с. 4-9, 57-60, 80-85).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2017 позов задоволено частково.

Визнано недостовірними та такими, що не відповідають дійсності, порушують права, ділову репутацію ОСОБА_5, відомості, що розміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 року на офіційному сайті Національного банку України www.bank.gov.ua у розділі «Новини» та сторінці Національного банку України у Facebоок у прес-релізі з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Зобов'язано Національний банк України не пізніше семи днів з дня набрання чинності рішення суду, спростувати відомості, що розміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 року на офіційному сайті Національного банку України www.bank.gov.ua у розділі «Новини» та сторінці Національного банку України у Facebоок шляхом публікації на офіційному сайті Національного банку України www.bank.gov.ua у розділі «Новини» та сторінці Національного банку України у Facebоок повідомлення про те, що відомості, розміщені ІНФОРМАЦІЯ_3 року на офіційному сайті Національного банку України www.bank.gov.ua у розділі «Новини» та сторінці Національного банку України у Facebоок у прес-релізі з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» є недостовірними та такими, що не відповідають дійсності.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 1,00 грн.

Стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_5, судовий збір у сумі 1 102,40 грн.

У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено (Т.1, а.с. 244-252).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Вважає, що суд надав невірну оцінку обставинам справи та наявним в ній доказам. Суд залишив поза увагою те, що позивач є публічною особою, а відтак поширена відносно нього інформаціє не підлягає визнанню недостовірною. Крім цього, висновок суду про поширення відповідачем недостовірної інформації не ґрунтується на матеріалах справи, а також суд не визначив характер поширеної інформації, зокрема не врахував, що вона носить оціночний характер. З огляду на викладене суд також безпідставно дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди (Т.2, а.с. 2-11).

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач та/або його представник повторно не з'явились в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому, слід зазначити, що в судовому засідання 28.11.2017 було оголошено перерву до 13.12.2017 за клопотанням представника позивача (Т.2, а.с. 51, 54). В судове засідання 13.12.2017 представник позивача також не з'явився, направивши до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з розглядом питання про мирне врегулювання спору, проте жодних документів, які б підтверджували процес проведення між сторонами переговорів щодо укладення мирової угоди суду не надано. Також представник відповідача пояснив, що він не володіє жодною інформацію щодо цього. З огляду на викладене, враховуючи повторну неявку представника позивача, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності позивача та його представника, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи у справі судове рішення про часткове задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем відносно позивача поширена недостовірна інформація, яка не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права останнього, які підлягають судовому захисту.

З вказаним висновком погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, ІНФОРМАЦІЯ_1 на офіційному сайті Національного банку України www.bank.gov.ua у розділі «Новини» та сторінці НБУ у Facebook (https://www.facebook.com/NationalBankOfUkraine/? hс_ref=PAGES_TIMELINE&fref=nf) було опубліковано прес-реліз з назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2» з розміщенням скріншотів з системи документообігу НБУ про реєстрацію листів.

У зазначеному прес-релізі вказано, що 31 жовтня в програмі «Гроші» телеканалу «1+1» власник банку «Михайлівський» ОСОБА_5 заявив, що продав банк «Михайлівський» до визнання його неплатоспроможним Національним банком України, а тому, начебто не має жодного відношення до шахрайських дій, які було здійснено в «Михайлівському» 19-20 травня 2016 року. Крім того, ОСОБА_5 заявив, що угода з продажу банку була погоджена Національним, банком. Ця інформація не відповідає дійсності та є маніпуляцією з боку пана ОСОБА_5, намаганням уникнути кримінальної відповідальності за доведення банку до банкрутства. Згідно з законом власник банку повинен завчасно повідомити Національний банк про намір відчужити належну йому істотну участь. Таке повідомлення Національний банк отримав від пана ОСОБА_5 лише 23 травня 2016 року, про що свідчить відмітка канцелярії регулятора. При цьому саме таке повідомлення датоване 6 травня, тому у НБУ є підстави вважати, що воно було датовано «заднім» числом, інакше важко пояснити, чому воно надійшло до НБУ лише через два тижні після підписання. Нагадаємо, що саме 23 травня НБУ відніс банк до категорії неплатоспроможних, а шахрайські операції відбулись у банку напередодні, ще 20 травня. Крім того, оновлену структуру власності з відображення «продажу» банк Михайлівський надіслав до НБУ також лише 23 травня (в електронному вигляді) та 24 травня (у паперовому вигляді) - на той час в банку вже працювала тимчасова адміністрація. Це все також підтверджується даними електронних систем обліку документів НБУ та відмітками канцелярії. ОСОБА_5, начебто, продав свої частки у TOB «Екосіпан» (компанія, через яку він володів банком) 11 фізичним особам («футбольній команді»). Ці особи ніколи не подавали документів в НБУ для спільного набуття істотної участі. Частки кожного з «покупців» - менше 9,9%. Всі договори датовані 19 травня 2016 року. Договори купівлі-продажу надійшли до Нацбанку лише через три дні після віднесення банку до категорії неплатоспроможних - 26 травня 2.016 року. Це одинадцять однакових договорів на дві сторінки кожен, укладені з покупцями - фізичними особами, жодною інформацією про яких регулятор не володіє, окрім паспортних даних та місця проживання. З 11 незрозумілих покупців привертає увагу один - ОСОБА_7 (раніше йому належало 3,9% акцій банку, він збільшив свою частку до 9,01%). Таким чином, голова правління банку, призначений власником - ОСОБА_5 - виступає покупцем частки у цьому ж банку. Аналіз договорів, їх змісту може свідчити про відсутність реального економічного змісту та фіктивність цих правочинів. Наприклад, ціна купівлі часток в 9-15 разів (залежно від договору) нижча від номінальної вартості. Більше того, у регулятора відсутні відомості про реальні розрахунки за такими договорами та джерела походження коштів у покупців для оплати часток. Наголошуємо, що після набуття ОСОБА_5 істотної участі в банку навесні 2015 року жоден інвестор більше не подавав документи на набуття істотної участі в банку «Михайлівський». Таким чином, НБУ наголошує, що заяви пана ОСОБА_5 не відповідають дійсності та є лише намаганням уникнути відповідальності за доведення банку до банкрутства. Через обмеження у зв'язку з банківською таємницею та конфіденційною інформацією, Національний банк не може опублікувати скан-копії самих листів та договорів. Водночас, регулятор у будь-який момент готовий надати всі документи правоохоронним органам для розслідування справи банку «Михайлівський». Натомість, розміщуємо витяги з системи документообігу НБУ, які підтверджують наведені вище факти: скріншот з системи документообігу НБУ про реєстрацію листа банку «Михайлівський» з відомостями про структуру власності банку; скріншот з системи документообігу НБУ про реєстрацію листа, яким було надіслано копії договорів про купівлю-продаж часток ТОВ «Екосіпан».

Позивачем до позовної заяви надано лист ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» до НБУ датований 06.05.2016, на якому міститься штамп НБУ про прийняття документа 20.05.2016 (Т.1, а.с. 36).

На підтвердження викладеної в прес-релізі інформації відповідачем розміщено скріншоти з системи документообігу НБУ про реєстрацію листа про намір зменшити істотну участь, з яких вбачається, що працівником канцелярії відповідача інформація щодо листа була внесена до системи документообігу НБУ 23.05.2016 о 09:54:50 (Т.1, а.с. 14).

Встановлено, що відповідач при розміщенні прес-релізу використовує назву «ІНФОРМАЦІЯ_2», посилаючись на інтерв'ю позивача, яке було надано програмі «Гроші» телеканалу «1+1» та вийшло в телевізійний ефір ІНФОРМАЦІЯ_4, а саме в розміщеній інформації зазначено:

«31 жовтня в програмі «Гроші» телеканалу «1 + 1» власник банку «Михайлівський» ОСОБА_5 заявив, що продав банк «Михайлівський» до визнання його неплатоспроможним Національним банком України, а тому, начебто не має жодного відношення до шахрайських дій, які було здійснено в «Михайлівському» 19-20 травня 2016 року. Крім того, ОСОБА_5 заявив, що угода з продажу банку була погоджена Національним банком».

Зі змісту роздруківки телевізійного інтерв'ю в програмі «Гроші» телеканалу «1+1», трансляція якого здійснювалася ІНФОРМАЦІЯ_4, наданої позивачем, вбачається:

«ВП (ОСОБА_5): На мой вигляд сотрудники НБУ хотят снять свою вину.

Сюжет, пов'язаний з банківською системою України. Після сюжету знову інтерв'ю.

ОД (ОСОБА_8): в данный момент в СИЗО находится ОСОБА_7, и Киевская прокуратура обвиняет его в хищении 700 миллионов гривен, в том числе денег вкладчиков. Эта операция проходила в конце мая сего года. Вы на тот момент, когда все эти действия происходили, были в составе акционеров банка?

ВП: На утро девятнадцатого числа сего года в составе Банка Михайловский не было меня.

ОД: Вы его продали?

ВП: Я Банк Михайловский продал господину ОСОБА_11, собственнику Банка Платинум.

ОД: НБУ заявляет, что не были осведомлены ни о смене состава собственников, ни об операциях сомнительного характера, которые происходили в банке после смены акционеров. Аааааа...Это соответсвует действительности?

ВП: Нет, абсолютно, мы все письма подали в Национальный банк о том, что о выходе из учредителей - это раз. Во-вторых, у нас в банке был куратор до 20 числа с Национального банка.

ОД: Тоесть куратор видит все операции, которые происходят?

ВП: Да, абсолютно. В марте месяце, в начале марта на меня вышел ОСОБА_11 с предложением о покупке Банка Михайловский. Мы абсолютно прописали в этом меморандуме о том, что деньги, которые я получаю от Банка Платинум, их достаточно для того, чтобы я погасил свои кредиты в Банке Михайловском.

ОД: Как Вы считаете, глава Гонтарева должна была знать о этой сделке?

ВП: На мой взгляд, госпожа Гонтарева ничего не знала об этом. Вот, собственно говоря, вот мой ответ».

В матеріалах справи також містяться копії договорів купівлі-продажу часток у статутному капіталі ТОВ «ЕКОСІПАН» від 19.05.2016 за якими ОСОБА_5 продав фізичним особам належну йому частку (Т.1, а.с. 141-162).

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосудця (ст. 34 Конституції України).

Право висловлювати судження, оцінку, думки закріплено і у ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, і гарантовано ст. 34 Конституції України.

Так, у відповідності до статті 10 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року ратифікованої Верховною Радою України, кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію.

Однак, п. 2 ст. 10 Конвенції визначено, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може бути предметом таких умов і обмежень, які встановлені законом і є необхідними для захисту репутації або прав інших людей.

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб, вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного cт. 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу дебатів у засобах масової інформації, схвалену 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету і Міністрів Ради Європи (далі - Декларація), якими передбачено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права

Європейський суд з прав людини в пункті 67 Рішення від 29.03.2005 у справі «Українська Прес-Група» проти України» (Заява №72713/01) зазначає, що суд вважає, що публікації містили критику двох політиків, яка була викладена жорсткою, полемічною, саркастичною мовою. Немає сумніву, що для позивачів вони були образливими і навіть шокуючими. Проте, обираючи свою професію, вони залишили себе відкритими для суворої критики і пильного нагляду; це той тягар, який вони мають прийняти в демократичному суспільстві.

Крім того, в пункті 40 вищезазначеного рішення Європейський суд з прав людини доходить висновку про те, що право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства».

Оскільки, позивач безумовно є публічною особою, то межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою ніж окремої пересічної особи.

Щодо поширеної інформації, слід зазначити наступне.

В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на витяг з інтерв'ю в програмі «Гроші» на телеканалі «1+1». В цьому інтерв'ю ОСОБА_5 зазначав: «Я Банк Михайловский продал господину ОСОБА_11, собственнику Банка Платинум»... «мы все письма подали в Национальный банк о том, что о выходе из учредителей...».

Крім того, в позові вказується: «Відповідач, повідомляючи недостовірнівідомості щодо дати подачі повідомлення Позивачем свідомо долучив до прес-релізу скріншот НБУ щодо реєстрації виключно тієї заяви, що надійшла на адресу Національного банку України поштою пізніше, а саме 23 травня 2016 року, повідомляючи про те, що дане повідомлення було отримане першим».

Відповідно до абзацу другого пункту 2.2. Глави 2 Розділу VII Положення про порядок реєстрації та ліцензування банків, відкриття відокремлених підрозділів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08.09.2011 № 306 власник істотної участі, що становить 10, 25, 50 або 75 відсотків статутного капіталу банку, який має намір зменшити участь у банку, унаслідок чого його участь становитиме відповідно менше ніж 10, або 25, або 50, або 75 відсотків статутного капіталу банку, має письмово повідомити банк і Національний банк протягом п'яти днів з дня прийняття рішення про свій намір зменшити участь у банку.

Дійсно в матеріалах справи містяться дані про реєстрацію НБУ листа ПАТ «БАНК «МИХАЙЛІВСЬКИЙ» щодо зменшення участі у банку 23.05.2017, в той час як позивачем надано копію вказаного листа з відміткою НБУ про одержання 20.05.2016.

Проте, на переконання колегії суддів, дата одержання вказаного листа НБУ навіть 20.05.2016 свідчить про неналежне повідомлення ПАТ «БАНК «МИХАЙЛІВСЬКИЙ» щодо зменшення участі у банку, оскільки законодавством визначено, що таке повідомлення повинно бути подане НБУ протягом п'яти днів з дня прийняття рішення про свій намір зменшити участь у банку, в той час як відчуження часток відбулося 19.05.2017, про що свідчать укладенні договори купівлі-продажу, що містяться у справі.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв'язку з фактичними обставинами справи та публічністю особи позивача, колегія суддів приходить до висновку, що поширена відповідачем інформаціє не є такою, що порушує немайнові права позивача і поширена відповідачем виключно на виконання своїх функцій з регуляції банківської системи України і спрямована на інформування громадськості про події в банківській сфері. Водночас, слід наголосити, що така інформація була викладена фактично у відповідь на інформацію поширену позивачем в програмі «Гроші» на телеканалі «1+1» і за своїм змістом не є такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію позивача.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, то підстави для її задоволення відсутні, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість вимог про спростування недостовірної інформації.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, а саме скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Національного банку України - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Національного банку України про спростування недостовірної інформації - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Національного банку України про спростування недостовірної інформації - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва