АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/539/17 Справа № 202/641/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Самокиша О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за позовом Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті до ОСОБА_2, третя особа: Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі Придніпровська регіональна служба державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2016 року, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржуване рішення законним, таким, що повинне бути залишене без змін, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що відповідач з 27 грудня 2010 року працював на посаді бухгалтера І категорії, а з 01.04.2011 року провідним бухгалтером відділу внутрішнього аудиту та контролю Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті (далі регіональна служба).

27 грудня 2010 року з ОСОБА_2 укладено договір про повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому установою матеріальних цінностей.

Згідно з наказом № 17-к від 26 березня 2013 року ОСОБА_2 звільнено з 29 березня 2013 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

В період з 19.11.2012 року по 12.02.2013 року Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності регіональної служби за період з 01.07.2010 року по 01.11.2012 року, за результатами якої складено Акт від 19 лютого 2013 року, в якому значиться, що при проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, закріплених за ОСОБА_2, - виявлено нестачу на загальну суму 1 333 015,90 грн.

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 164-2 КУпАП (порушення законодавства з фінансових питань) та постановою від 15 квітня 2013 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ведення бухгалтерського обліку з порушенням установленого порядку в частині встановлення майнової шкоди внаслідок нестачі товарно-матеріальних цінностей на суму 1 333 015, 90 грн.

Докази того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 відбулася нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 1 333 050, 90 грн., в тому числі їх незаконне списання, про що вказується у позові,- в матеріалах ревізії та справи відсутні.

Більш того, як вбачається із витягу з Акту ревізії № 07-23/32 від 19 лютого 2013 року, на який посилається позивач, ОСОБА_2 відповідно до авансового звіту від 08.05.2012 року № 05/14 були відшкодовані витрати в сумі 669,34 грн. на придбання продуктів харчування та алкогольних напоїв, які не відносяться до господарських витрат, та відповідальними за дане порушення є бухгалтер І категорії ОСОБА_3 та головний бухгалтер ОСОБА_4

Позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 1 296 188,76 грн. (за мінусом вартості наявного автомобілю 37 496,45 грн..).

Твердження позивача, що така шкода заподіяна винними діями відповідача, які полягають у незаконному списанні товарно-матеріальних цінностей та дебіторської заборгованості на суму 1 295 519,45 грн., а також придбанні продуктів харчування за рахунок бюджетних коштів на суму 669,31 грн., а тому відповідач, як особа, з якою укладено договір про повну матеріальну відповідальність, на підставі п. 1 ст. 134 КЗпП України повинен відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі, - райсуд вірно вважав, необґрунтованими, враховуючи при цьому вимоги матеріального закону -ст. ст. 130, 134, 135-1 КЗпП України, роз*яснення, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14, а також з*ясовані судом дійсні обставини справи.

Так, суд встановив, що посадовими інструкціями бухгалтера І категорії та провідного бухгалтера виконання трудових обовязків останнім не повязано із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва матеріальних цінностей.

Надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог письмові докази : витяг з акту ревізії фінансово-господарської діяльності від 19 лютого 2013 року, копії видаткових накладних, копії інвентаризаційних описів основних засобів, копія протоколу засідання інвентаризаційної комісії від 04.02.2013 року про виявлення нестачі товарів в кількості 20484 штук на суму 1 333 015,40 грн.- суд обгрунтовано не визнав належними доказами саме отримання ОСОБА_2 на зберігання товарно-матеріальних цінностей та такими, що не підтверджують, що їх нестача відбулася внаслідок його протиправних дій. В той же час, рахунків, які зазначені в інвентаризаційних описах і за якими нібито ОСОБА_2 були отримані товарно-матеріальні цінності, позивачем надано не було, як і не надано даних щодо підстави передання відповідачу таких цінностей з огляду на те, що їх зберігання не входило до посадових обовязків відповідача.

Переліком посад і робіт, що виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим Постановою Державного комітету ОСОБА_5 Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної ОСОБА_5 Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 477/24, - посади бухгалтера І категорії та провідного бухгалтера, які займав відповідач, не передбачені.

Суд вірно не взяв до уваги надані позивачем копії видаткових накладних про придбання товарів регіональною службою, оскільки з них не вбачається, що ці товари безпосередньо передавалися відповідачу на зберігання чи для інших цілей.

Враховуючи, що відповідач, займаючи посаду бухгалтера І категорії та посаду провідного бухгалтера, не належав до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено договір про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей, суд обгрунтовано вважав, що договір про повну матеріальну відповідальність з відповідачем не може бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної шкоди, а в зв*язку з цим прийшов до висновку, що позивачем не доведено вину відповідача в заподіянні матеріальної шкоди в розмірі 1 296 188,76 грн. внаслідок порушення покладених на нього трудових обовязків. А тому суд вважав, що підстави для покладення на нього матеріальної відповідальності, в тому числі, повної у зв'язку з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність за правилами п. 1 ст. 134 КЗпП України, - відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на доведеність позовних вимог та на підстави ч.1 ст.1166 ЦК для стягнення майнової шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за обґрунтованими висновками райсуду вбачається відсутність доказів, які б підтверджували той факт, що повна матеріальна відповідальність ОСОБА_2 була встановлена йому у відповідності до вимог закону, та що нестача товарів відбулася внаслідок його протиправних дій, навпаки, з*ясовано, що адміністративна відповідальність відносно нього була наслідком порушення порядку ведення бухгалтерського обліку. Крім того, правила ст.1166 ЦК не можуть застосовуватись до договірних правовідносин, що має місце у даному випадку, оскільки з відповідачем було укладено трудовий договір.

Рішення як таке, що відповідає вимогам матеріального та процесуального законів повинне бути залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Придніпровської регіональної служби державного ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні та транспорті відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту проголошення, може бути оскаржена у 20-денний строк у касаційному порядку.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_6