Справа № 265/6966/17
Провадження № 2/265/1806/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Міхєєва І. М.,

за участю секретаря судового засідання Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення вартості ненаданих послуг та відшкодування моральної шкоди,

В И Р І Ш И В :

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у серпні місяці 2016 року відповідач, яка здійснює діяльність по наданню туристичних послуг і є менеджером/директором туристичної компанії ТОВ «САНДРАС», запропонувала тур на сімю (2 дорослих і дитина 9 років) у період листопад грудень 2016 року на Шрі-Ланку, вартістю 26460 грн. Позивачем було сплачено суму 26319,74 грн. на особисту карту відповідача за замовлені туристичні послуги. Зазначила, що відповідачем не було надано договір, ваучер на готель, білети на тур, лише лист підтвердження туру № 128909 від 24.08.2016 року. В подальшому послугу відповідачем надано не було, у тур позивач з сімєю не поїхали, сплачені кошти за тур відповідач гарантувала повернути, але не повернула й до сьогодення. Посилаючись на діюче законодавство, просила суд стягнути з відповідача на її користь вартість ненаданих послуг в сумі 26319,74 гривень, пеню в розмірі 243194,39 гривень та 5000 гривень моральної шкоди. Моральну шкода полягає в душевних та психічних стражданнях, через неможливість провести запланований відпочинок із сімєю.

Ухвалою суду вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 243194,39 гривень залишені без розгляду, на підстави добровільно поданою нею заяви про залишення без розгляду зазначених позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, до судового засідання не зявилась, надала суду заяву в якій просила про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідача матеріали справи не містять.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України), згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Так, судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача, як менеджеру туристичної компанії і замовила тур до Шрі-Ланки на 3 осіб: позивач ОСОБА_1, її донька 9 років: ОСОБА_3, та чоловік ОСОБА_4 у період листопад грудень 2016 року, вартістю 26460 грн.

25 серпня 2016 року на особистий картковий рахунок відповідача було сплачено грошові кошти в розмірі 26319 гривні 74 копійок за замовлені туристичні послуги, про що свідчить банківська квитанція від 25.08.2016 року за № BASS_, квитанція від 25.08.2016 року за № BASS_.

Відповідачкою в підтвердження погодження умов замовлення і оплати туру видано Лист підтвердження туру № 128909 від 24.08.2016 року. (а.с.6-7)

В подальшому як стверджує позивач відповідач повідомила, що туристичні послуги відповідно до заявки надані не будуть, сплачені гроші не повернула.

Згідно зі ст. 33 Закону України "Про туризм" суб'єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов'язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

Ст. 24 Закону України "Про туризм" передбачено обов'язок суб'єктів туристичної діяльності надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов'язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом.

Також, статтею 30 Закону України «Про туризм» передбачена відповідальність за ненадання, несвоєчасне надання або надання туристові інформації, що не відповідає дійсності; порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Встановлено, що позивач не змогла відбути на відпочинок через те, що відповідач відмовила у наданні туристичних послуг, не надала необхідні документи на тур.

Частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із частиною третьою статті 20 Закону України "Про туризм" договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій (електронній) формі відповідно до закону. Договір на туристичне обслуговування може укладатися шляхом видачі ваучера.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Закону України "Про туризм" ваучер - форма письмового договору на туристичне або на екскурсійне обслуговування, яка може використовуватися відповідно до цього Закону. Тобто ваучер є формою письмового договору на туристичне обслуговування, який повинен містити реквізити, що необхідні для його ідентифікації як відповідного договору.

Згідно з абзацом другим пункту 1.2, пунктом 2.11 Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, затвердженої наказом Державної туристичної адміністрації України від 6 червня 2005 року № 50, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 липня 2005 року за № 765/11045, ваучер оформляється суб'єктом туристичної діяльності, що реалізує туристу послугу або комплекс послуг. Відповідальність за правильність оформлення ваучера покладається на суб'єкта туристичної діяльності, який реалізує туристу послугу або комплекс послуг.

Лист підтвердження туру № 128909 від 24.08.2016 року, який було надано відповідачем позивачу згідно до вимог Закону України «Про туризм» є ваучером.

Згідно із частинами першою, другою статті 20 Закону України "Про туризм" за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, турагент) за встановлену договором плату зобов'язується забезпечити надання за замовленням іншої сторони (туриста) комплексу туристичних послуг (туристичний продукт). До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом та не суперечить суті зобов'язання. Частиною першою статті 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із частиною п'ятою статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про туризм" порушеннями законодавства в галузі туризму є порушення умов договору між туристом і суб'єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг.

Згідно із частиною десятою статті 20 Закону України "Про туризм" якість туристичних послуг повинна відповідати умовам договору, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються законодавством про захист прав споживачів. Так, частиною четвертою статті 10 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" передбачено, що за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно із частинами першою та другою статті 32 Закону України "Про туризм" за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини.

Відповідно до статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За положеннями ч. 1 ст. 525 ЦК одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідач ОСОБА_5 не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і спростування факту неналежного виконання умов договору про надання туристичних послуг в частині забезпечення туристів необхідними для подорожі документами, надання необхідної інформації по туру, причин відмови у турі, тим самим не оспорює підстав позову.

Отже, суд дійшов висновку, що ненадання позивачеві туристичних послуг, відбулося з вини відповідача, чим було порушено умови договору на туристичне обслуговування.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню сплачена позивачем сума, згідно її позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 25 Закону України «Про туризм» споживачі туристичних послуг мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору.

Частиною 2 статті 33 Закону України "Про туризм" передбачено, що заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб'єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом.

У п.п. 3 і 4 п. 1 ст. 611 ЦК України зазначено, що правовими наслідками порушення зобов'язань є відшкодування збитків та моральної шкоди.

У ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Окрім того, частиною 3 вищевказаної статті встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Моральні страждання завдані позивачу полягають в моральних та психічних стражданнях через неможливість надати запланований відпочинок.

Виходячи з вищезазначеного, своїми діями (бездіяльністю) відповідач порушила права позивача, передбачені не тільки Законом України «Про захист прав споживачів», а й Основним Законом України - Конституцією України, в зв'язку з чим, суд стягує з відповідача ОСОБА_2 суму сплачених грошових коштів в сумі 26319,74 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000 грн., завдану протиправною поведінкою відповідача, для відновлення порушених прав позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3,8,11,57,60,81,88,197,212-215,224-226, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення вартості ненаданих послуг та відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 26319 гривень 74 копійок вартості ненаданих послуг та 5000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_1 на користь держави 640 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги, яка має бути подана до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні при розгляді справи мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.М. Міхєєва