Справа № 372/2295/15-ц Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/5356/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 21 14.12.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

ВСТАНОВИЛА:

Скаржниця ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедал О.О. щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору № 49046553 від 16 травня 2017 року неправомірними та скасувати її, оскільки, на її думку, ця постанова ухвалена з порушенням вимог законодавства.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову про задоволення зазначеної скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до п.3, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що при виданні постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець діяв із дотриманням вимог закону, через що підстави для задоволення скарги відсутні.

Проте, колегія не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 липня 2015 року Обухівським районним судом було ухвалено рішення у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» до ОСОБА_2, третя особа ТОВ «Вітас», про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було задоволено позовні вимоги та в рахунок погашення боргу звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме житлові будинки, що розташовані по АДРЕСА_1 та належать на праві власності відповідачці та встановлено спосіб реалізації вказаного майна. Дане рішення набрало законної сили.

15 вересня 2015 року на виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист.

08 жовтня 2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було видано постанову про відкриття виконавчого провадження.

16 травня 2017 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Канцедалом О.О. в межах виконавчого провадження ВП № 49046553 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку із поданням відповідної заяви стягувачем. Також, того дня старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було видано постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 6 681 769,35 грн. на підставі ст.ст.3,27,40 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, з матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року, що була постановлена за розглядом даної скарги ОСОБА_2, було скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи цю ухвалу, апеляційний суд вказав, що місцевому суду необхідно перевірити чи повернута кредитору кредитна заборгованість та чи передано фактично майно боржника стягувачеві відповідно до вимог Закону (т.1, а.с.123), оскільки будь-які належні і допустимі докази на підтвердження цих обставин у матеріалах справи відсутні, про що також зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України та ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" (у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції), учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Разом з тим, відповідно до п.3 ч.1 ст.210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Тобто, в ухвалі суд першої інстанції зобов'язаний навести мотиви, з яких суд дійшов висновку, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу, оскільки інакше буде мати місце недотримання положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення.

Разом з тим, встановивши обставину відсутності доказів передання стягувачеві майна або поверненню йому коштів боржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що видача постанови державного виконавця про стягнення із боржника виконавчого збору відбулася у відповідності до вимог Закону та не виконав у цій частині вимоги ухвали Апеляційного суду Київської області від 03 серпня 2017 року, крім того належним чином не мотивував оскаржувану ухвалу та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України із передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 17 жовтня 2017 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: