АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 754/1212/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2063/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа: Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції про поділ майна подружжя

та за позовною завою ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи: Відділ державної реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві, реєстраційна служба Броварського міськрайонного управління юстиції, про поділ майна подружжя.

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звертаючись в березні 2016 року до суду з позовом про поділ майна подружжя, обґрунтовувала свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 з 24.04.1987 року. У відповідності до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20.10.2015 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя ними було придбано: - трикімнатну квартиру АДРЕСА_8; земельну ділянку, на якій знаходився недобудований будинок за адресою: Київська обл., Броварський р-н, Рожівська сільська рада, СТ «Академік»; автомобіль «Шевроле Авео», 2006 року випуску. Вважала, що трикімнатна квартира та земельна ділянка з будинком, право власності на які оформленім на ім'я відповідача, є її та відповідача спільною сумісною власністю, то вони підлягають поділу. Щодо автомобіля «Шевроле Авео», то його було продано відповідачем після того, як сторони перестали вести спільне господарство, тобто, кошти, отримані від продажу спільного майна відповідач використав у власних цілях.

Крім того, в період перебування у шлюбі за її (позивача) особисті кошти була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка не є спільною власністю подружжя.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила задовольнити її вимоги, а

саме: визнати за нею право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_8, вартістю 921500 гривень; визнати за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський р-н, Рожівська сільська рада, СТ «Академік», вартістю 222400 гривень, та новостворене майно (будинок), яке знаходиться на вказаній земельній ділянці, вартістю 514900 гривень, а всього на загальну суму 737300 гривень.;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на грошові кошти, отримані від реалізації автомобіля «Шевроле Авєо» у розмірі 112457, 80 гривень;

- стягнути з ОСОБА_6 на користь її користь грошові кошти, які знаходяться на депозитному рахунку суду у розмірі 35871,10 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 у ході розгляду справи звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, в якому просив поділити спільне майно подружжя, а саме:

- виділити у його власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_8, вартістю 921500 гривень;

- виділити у власність ОСОБА_6 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартістю 722200 гривень;

- виділити у власність ОСОБА_6 земельну ділянку, загальною площею 0, 127 га, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, Рожівська сільська рада, СТ «Академік», вартістю 222400 гривень;

- визнати за ОСОБА_6 право власності на об'єкт незавершеного будівництва, що є об'єктом спільної власності подружжя, а саме: садовий будинок, загальною площею 75,0 кв.м., за адресою: Київська обл., Броварський р-н, Рожівська сільська рада, СТ «Академік», вартістю 514900 гривень;

- припинити його право власності на земельну ділянку, загальною площею 0, 127 га, що розташована за адресою: Київська обл., Броварський р-н, Рожівська сільська рада, СТ «Академік», вартістю 222400 гривень;

- стягнути з ОСОБА_6 на його користь 538000 гривень грошової компенсації; та понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 9 грудня 2016 рокупозов ОСОБА_6 було задоволено частково.

Позовну заяву ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_6 наступне майно:

- трикімнатну квартиру 136, загальною площею 70,00 кв.м та житловою площею 42,00 кв.м, що розташована в будинку АДРЕСА_8;

- однокімнатну квартиру 16, загальною площею 42,9 кв.м та житловою площею 19,00 кв.м, що розташована в будинку АДРЕСА_9;

- земельну ділянку площею 0,1274 га, що знаходиться в садівничому товаристві «Академік» с. Рожівка, Рожівської сільської ради, Броварського району Київської області.

- об'єкт незавершеного будівництва - садовий будинок, загальною площею 75,0кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1274 га за адресою: Київська області, Бороварський район, с. Рожівка, Рожівська сільська рада, садове товариство «Академік».

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_6 право власності на наступне майно:

- на 1/2 частину трикімнатної квартири 136, загальною площею 70,00 кв.м та житловою площею 42,00кв.м, що розташована в будинку АДРЕСА_8;

- на 1/2 частину однокімнатної квартири 16, загальною площею 42,9 кв.м та житловою площею 19,00 кв.м, що розташована в будинку АДРЕСА_9;

- на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1274 га, що знаходиться в садівничому товаристві «Академік» с. Рожівка, Рожівської сільської ради, Броварського району Київської області.

- на 1/2частину об'єкту незавершеного будівництва - садового будинку, загальною площею 75,0 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1274 га за адресою: Київська області, Бороварський район, с. Рожівка, Рожівська сільська рада, садове товариство «Академік».

В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності на наступне майно:

- на 1/2 частину трикімнатної квартири 136, загальною площею 70,00 кв.м та житловою площею 42,00 кв.м, що розташована в будинку АДРЕСА_8;

- на 1/2 частину однокімнатної квартири 16, загальною площею 42,9 кв.м та житловою площею 19,00 кв.м, що розташована в будинку АДРЕСА_9;

- на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1274 га, що знаходиться в садівничому товаристві «Академік» с. Рожівка, Рожівської сільської ради, Броварського району Київської області.

- на 1/2частину об'єкту незавершеного будівництва - садового будинку, загальною площею 75,0 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,1274 га за адресою: Київська області, Бороварський район, с. Рожівка, Рожівська сільська рада, садове товариство «Академік».

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 грудня 2016 року було виправлено описки допущені судом в мотивувальній та резолютивній частинах рішення, у написанні номеру квартири, адреси садового будинку

Не погоджуючись із рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового за яким: визнати за нею право особистої приватної власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_2. В порядку поділу майна подружжя, що є об'єктом спільної сумісної власності наступним чином: визнавши за нею право власності на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, вартістю 921 500 гривень; визнати за ОСОБА_4, право власності на наступне майно: земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, Рожівська сільська рада, СТ «Академік», вартістю 222 400 гривень та новостворене майно (будинок), яке знаходиться на земельній ділянці, за адресою: Київська область, Броварський район, Рожівська сільська рада, СТ «Академік», вартістю 514 900 гривень на загальну вартість 737 300 гривень; грошові кошти, які отримані від реалізації автомобіля «Шевроле Авео» у розмірі 112457,80 гривень.

Стягнувши з неї на користь ОСОБА_4 грошові кошті, які знаходяться на депозитному рахунку суду у розмірі 35 871,10 гривень.

Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу не визнали, заперечували проти її задоволення.

Треті особи будучи належним чином повідомленими про розгляд справи не з'явилися у судове засідання.

Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги сторін виходив з положень ст. 61 ЦПК України вказуючи на те, що сторони в судовому засіданні визнали придбання в період шлюбу наступного майна, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, земельної ділянки, площею 0,1274 га, за адресою: Київська область, Броварський район, Рожівська сільська рада, СТ «Академік», вартістю 222 400 гривень та новоствореного майна (будинок) загальною площею 75 кв.м розташованого на зазначеній вище земельній ділянці як спільним майном подружжя, що підлягає поділу. Відтак воно підлягає поділу шляхом визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 частину за кожним вищевказаного нерухомого майна з урахуванням того, що виділ в натурі є неможливим, так як сторони не досягли між собою згоди.

Що стосується спірної однокімнатної квартири АДРЕСА_1, то суд першої інстанції зазначав, що позивач ставила питання про визнання квартири її особистою власністю, з підстав того, що дане житло придбано нею хоча і в шлюбі, однак за її особисті кошти, отримані від продажу майна отриманого у спадок.

Беручи до уваги значний проміжок часу між угодами (продажу спадкового майна позивача та купівлею нового пройшло 2,5 роки), розбіжності у поясненнях самого позивача щодо витрат отриманих від продажу квартири, а також з урахуванням того, що з 2008 року по 2012 рік відбувалось будівництво садового будинку, яке також потребувало коштів, та потреб в ремонті новопридбаної квартири, що свідчить про можливість витрат отриманих коштів. Суд вважав, що дане майно також є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки безперечних доказів того, що воно придбано за кошти позивача та в її інтересах не було надано. Тому підлягає поділу шляхом визнання за сторонами права власності на 1/2 частину цього майна за кожним.

Щодо вимог позивача про визнання за ОСОБА_4 право власності на грошові кошти, отримані від реалізації автомобіля «Шевроле Авео» у розмірі 112457, 80 гривень, то суд не вбачав підстав для їх задоволення. Оскільки не надано доказів дійсної вартості автомобіля на момент зняття його відповідачем з реєстраційного обліку. Висновки , які є в матеріалах справи про те, що ймовірна ринкова вартість автомобіля «Шевроле Авео», 2003 року випуску станом на 29.05.2013 року (дата зняття з реєстраційного обліку для реалізації) становить 41400 гривень не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки такий висновок на думку суду ґрунтується на припущеннях, без реальної оцінки майна.

Оскільки ОСОБА_6 звертаючись до суду з апеляційною скаргою вказувала, що вона не оскаржує обставин справи, які визнані сторонами і встановлені судом в ході розгляду справи щодо майна яке визнано за рішенням суду спільним майном подружжя (трикімнатна квартира, земельна ділянка та садовий будиночок, як об'єкт незавершеного будівництва), то вони апеляційним судом не переглядаються.

Оскаржуючи рішення суду в частині визнання судом квартири АДРЕСА_1, спільною власністю подружжя, позивач вказувала на те, що у ході розгляду справи відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що однокімнатна квартира була придбана саме за кошти зароблені відповідачем особисто під час перебування у шлюбі. Та, що отримані нею кошти від продажу квартири АДРЕСА_4 на час придбання ( через 2,5 роки від продажу) спірної однокімнатної квартири вже були витрачені на потреби сім'ї (навчання доньки, будівництво садового будинку, утримання родини, ремонт).

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи та ґрунтуються на матеріалах справи, що були предметом розгляду.

Зазначене свідчить про те, що судом першої інстанції при постановленні рішення не були взяті до уваги вимогист. 60 СК України якими визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено у судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1987 року по 20.10.2015 року.

11.12.2008 року позивачем ОСОБА_6 у відповідності до договору купівлі - продажу було здійснено продаж квартири АДРЕСА_4, що належала їй на правові власності ( на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 17.10.2007 року за реєстром № 3с-728, та на підставі договору дарування Ѕ частини квартири, посвідченого 16.05.2007 року Шостою Київською державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-426) Продаж квартири було здійснено за 500 000 гривень.

Сторони по справі під час розгляду визнали факт того, що зазначені вище кошти на час продажу фактично становили суму, що була еквівалентна 100 000 доларів США.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 24.05.2011 року, позивач ОСОБА_6 ( покупець) придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, вартість продажу якої за умовами договору становила 211 102 гривень.

Позивач стверджувала, що зазначена квартира була придбана за її особисті кошти, які були отримані від продажу належного їй спадкового майна. Так як інших доходів для придбання нерухомого майна сім'я не мала.

Заперечуючи проти позову в зазначеній вище частині, відповідач вказував на те, що єдиною особою яка працювала та утримувала родину був він, так як позивач починаючи з 1987 року ніде не працювала, та не володіла інформацією за які саме кошти жила родина як і про те, які саме кошти зберігалися а банківській скриньці куди в свій час він поклав кошти від продажу дружиною квартири АДРЕСА_4. Між продажем цієї квартири та купівлею спірної пройшов значний проміжок часу в який відбувалося будівництво садового будинку, ремонт новопридбаної квартири, що вказує на несення витрат отриманих від продажу квартири. При цьому до банківської скриньки вносилися кошти котрі отримував він.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Крім того обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Однак, матеріали справи не містять у собі доказів на підтвердження доводів відповідача як щодо витрат які несла родина за спірний період часу,( які б давали підстави суду вважати, що договір купівлі - продажу однокімнатної квартири був здійснений за спільні кошти подружжя, а не особисті кошти дружини ) так і доходів які отримував він.

Відтак посилання суду на розбіжності у поясненнях сторін щодо походження коштів які були використані на купівлю однокімнатної квартири як на підставу відмови у задоволенні вимог щодо визнання квартири приватною власністю позивача, не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах діючого законодавства.

Також в апеляційній скарзі позивач зазначала, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що автомобіль який був придбаний ними як подружжям під час шлюбу був проданий відповідачем без її згоди та в той час коли вони не проживали разом та не вели спільне господарство. Грошові кошти отримані від його реалізації використані в особистих цілях відповідачем, а відтак вважала, що підлягали до задоволення заявлені нею вимоги про визнання за відповідачем права власності на кошти отримані від його реалізації.

Як було встановлено у судовому засіданні ( згідно до результатів пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, наданих Регіональним сервісним центром в м. Києві МВС України 26.04.2016 року № 31/26-600бу) 21.05.2004 року на ім'я відповідача було зареєстровано автомобіль «Шевроле Авео», 2003 року випуску, д.н.з.НОМЕР_1, який 29.05.2013 року було знято з обліку для реалізації.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні зазначених вище вимог виходив з їх недоведеності.

Окрім цього, колегія суддів, вважає, що в ході розгляду справи було встановлено, що зняття автомобіля з реєстраційного обліку відбулося в 2013 році в той час коли сторони перебували в шлюбі ( шлюб розірвано в 2015 році). У рішенні суду про розірвання шлюбу не вказано час припинення сторонами фактичних шлюбних відносин, а отже автомобіль було відчужено у період перебування сторін у шлюбі. Тобто договір було укладено в інтересах сім'ї за згоди дружини, а відтак і кошти використані в інтересах сім'ї.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визнання однокімнатної квартири АДРЕСА_5 спільною сумісною власністю подружжя та визнання в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 права власності на Ѕ частину (за кожним) на квартиру АДРЕСА_5 підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення. За яким, підлягають до задоволення вимоги ОСОБА_6 про визнання квартири АДРЕСА_6 її особистою власністю з зазначених вище підстав.

У іншій частині рішення суду слід залишити без змін, враховуючи що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року скасувати в частині визнання однокімнатної квартири АДРЕСА_7 спільною сумісною власністю подружжя та визнання в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_4 та ОСОБА_6 права власності на Ѕ частину (за кожним) на квартиру АДРЕСА_7, постановивши в цій частині нове рішення, за яким:

Визнати квартиру АДРЕСА_7 особистою власністю ОСОБА_6.

У іншій частині постановлене рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: