Справа № 304/1669/16-ц
Провадження № 2/304/87/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 квітня 2017 рокум. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді Ганька І. І.,
при секретарі - Соханич Л.Ю.,
за участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, та її зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся в суд з вказаним позовом, який мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28 грудня 2013 року йому на належить житловий будинок № 31 по вул. Горького в с. Зарічево Перечинського району Закарпатської області. У даному будинку прописаний колишній чоловік його доньки відповідач ОСОБА_3, який фактично там не проживає з липня 2015 року. Оскільки проживання відповідача в житловому будинку позивача створює останньому суттєві перешкоди для реалізації прав власника будинку та можливості отримання житлової субсидії, тому з урахуванням вимог ст. ст. 71, 72 ЖК України просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на проживання в житловому будинку № 31 по вул. Горького в с. Зарічево Перечинського району, знявши його з реєстраційного обліку.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання повторно не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив, а тому суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У судове засідання представник Головного управління ДМС України в Закарпатській області як третьої особи також не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Правом власності, згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 28 грудня 2013 року, належить житловий будинок № 31 по вул. Горького в с. Зарічево Перечинського району Закарпатської області (а. с. 4).
Також встановлено, що у зазначеному будинку серед інших з 25 липня 2006 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3, що підтверджується копією будинкової книги для прописки громадян, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, та повідомленням Перечинського районного сектору ГУ ДМС України в Закарпатській області № 23/2148 від 31 грудня 2016 року (а. с. 5-6, 12).
Як вбачається з позовної заяви та доводів представника позивача у судовому засіданні, ОСОБА_3 набув право користування вказаним будинком як чоловік доньки позивача. У звязку з припиненням шлюбних стосунків з такою за вказаною адресою фактично не проживає з липня 2015 року, а його реєстрація створює ОСОБА_2 суттєві перешкоди у реалізації ним прав як власника будинку.
В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на ст. ст. 71, 72 ЖК України.
Так, згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Враховуючи, що право користування житловим приміщенням членів сімї власника будинку і наймачів регулюється різними правовими нормами, а як вбачається з позовної заяви відповідач користувався житловим будинком № 31 по вул. Горького в с. Зарічево Перечинського району саме на правах члена сімї власника будинку (колишнього члена його сім'ї), а не був його наймачем, тому суд приходить до висновку, що ст. ст. 71, 72 ЖК України до даних правовідносин застосуванню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З наведеного слідує, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно.
За таких обставин, виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок. Тобто права членів сім'ї власника будинку на користування об'єктом власності є похідними від прав самого власника.
Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Разом з цим, матеріали справи не містять та представником позивача у судовому засіданні не надано жодного доказу, що підтверджував би факт відсутності відповідача понад встановлені строки за зареєстрованим місцем проживання. При цьому, з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що направлений судом лист особисто вручений ОСОБА_3 за адресою с. Зарічево, вул. Горького, № 31 Перечинського району (а. с. 29).
Будь-яких інших порушень відповідачем ОСОБА_3 прав ОСОБА_2 як власника будинку стороною позивача не доведено і матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, враховуючи, що позивачем обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не доведені належними та допустимими доказами, а саме по собі припинення сімейних відносин з власником будинку не є підставою для позбавлення відповідача права користування займаним приміщенням, тому суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право на проживання в житловому будинку № 31 по вул. Горького в с. Зарічево Перечинського району, до задоволення не підлягає.
Крім цього, як розяснено в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю» у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, оскільки вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, тому позов в частині зняття з реєстрації ОСОБА_3 в будинку позивача до задоволення також не підлягає.
На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317 ч. 1, 319 ч. 1, 321 ч. 1, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головне управління ДМС України в Закарпатській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, та її зняття з реєстраційного обліку відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: ОСОБА_5