Справа № 426/560/17
27 березня 2017 року , м.Сватове
Сватівський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Осіпенко Л.М.,
за участю секретаря судового засідання Бєлікової-Грибінюк І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в обґрунтування якого зазначила, що з 05.05.1996 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З червня 2016 р. шлюбні відносини були фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Від шлюбу неповнолітніх дітей з відповідачем не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося з причини різних характерів, втрати любові та поваги однин до одного. Подальше шлюбне життя та збереження шлюбі не можливе, оскільки це суперечить її інтересам. Добровільно розірвати шлюб відповідач не бажає, мотивуючи це відсутністю коштів на проїзд на підконтрольну державою територію до органів державної реєстрації актів цивільного стану. Спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю відсутній. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем.
Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, згодна на ухвалення заочного рішення. Строк на примирення просить не надавати. На задоволенні позовних вимог наполягає (а.с. 8).
Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий курєр» та на офіційному Веб-сайті Сватівського районного суду Луганської області, причину неявки суду не повідомив (а.с. 33-34).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу, серії 1-ЕД № 316126 від 05.05.1996 р., виданого Виконкомом Молодогвардійської міської ради народних депутатів Луганської області, між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2, 05.05.1996 р. було укладено шлюб, актовий запис № 49 (а.с. 6).
З червня 2016 р. шлюбні відносини були фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося з причини різних характерів, втрати любові та поваги однин до одного. Подальше шлюбне життя та збереження шлюбі не можливе, оскільки це суперечить інтересам позивача. Добровільно розірвати шлюб відповідач не бажає, мотивуючи це відсутністю коштів на проїзд на підконтрольну державою територію до органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають.
Спір про поділ майна подружжя відсутній.
Відповідно до ст. ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України.
Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати.
У чинність ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Клопотань про зміну прізвища не надходило.
У чинність п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 223, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 24,56, 105, 110, 112,115 Сімейного Кодексу України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та Кирилюк (дошлюбне прізвище - «Горячкіна») ОСОБА_3, зареєстрований 05.05.1996 року Виконкомом Молодогвардійської міської Ради народних депутатів Луганської області, актовий запис № 49.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя: Л.М.Осіпенко