Справа № 463/5965/16 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/1934/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяк Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд зі скаргою на дії державного виконавця Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області про визнання дій старшого державного виконавця Кіт В.Ю. неправомірними; зобовязання старшого державного виконавця Кіт В.Ю. скасувати постанову ВП № 52808073 від 07.11.2016, як таку, що не підлягає до виконання у зв'язку з пропущеним терміном звернення стягувачем; стягнення із Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції на користь заявника грошових коштів за період з 01 листопада 2016 року по теперішній час.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби м.Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, в апеляційній скарзі, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Апелянт зазначає, що в запереченні на скаргу державний виконавець Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області посилається вимоги ст. ст. 3, 24, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі яких і була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, проте, перелічені статті не відповідають підставам для відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа, виданого 14.04.2011 року Личаківським районним судом м. Львова у справі № 2-1151, що надійшов до Личаківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області 03.11.2016 року із Шевченківського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області. Крім цього, зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі посилається на п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», як на підставу для переривання строків предявлення виконавчого документу до виконання, однак, зазначення стаття має інший зміст «Права та обовязки сторін та інших учасників виконавчого провадження», а тому посилання суду на таку статтю є безпідставним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до вимог ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до роз»яснень п.13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положенням ЦПК, та містити відомості, зазначених в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції від 02.06.2016 року, скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, імя та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, імя та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Разом з тим, подана ОСОБА_2 скарга зазначеним вимогам не відповідає, а саме, заявлена нею вимога про визнання дій старшого державного виконавця Личаківського відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4, не конкретизована, не зазначено, які дії старшого державного виконавця Личаківського відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 слід визнати неправомірними.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.11.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1151, виданого Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості по кредитному договору в розмірі 36458,43 грн., яка надійшла з Шевченківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області 03.11.2016.

Постанова про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 не оскаржувалася, така є чинною.

З матеріалів справи також вбачається, що старшим державним виконавцем в ході примусового виконання виконавчого листа №2-1151, виданого 14.04.2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості по кредитному договору в розмірі 36458,43 грн., винесено постанову від 07.11.2016 року, яку оскаржує ОСОБА_2, про звернення стягнення заборгованості із доходу божника, якою державним виконавцем постановлено проводити утримання в розмірі 20% із заробітної плати боржника ОСОБА_2 до погашення заборгованості.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова від 07.11.2016 року винесена державним виконавцем в межах наданих йому повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про скасування постанови ВП №52808073 від 07.11.2016 року про звернення стягнення заборгованості із доходу божника, як таку , що не підлягає виконанню у зв»язку з пропущеним терміном звернення стягувачем, оскільки постанова старшого державного виконавця від 03.11.2016 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1151, виданого Личаківським районним судом м.Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором, ОСОБА_2 не оскаржувалася, і така є чинною.

Вважаючи дії державного виконавця неправомірними, скаржник посилається на пропуск стягувачем строку пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що такі доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки вказаний виконавчий лист надійшов до Личаківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області не від стягувача, а скерований із Шевченківського ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області, де перебував на виконанні до 30.09.2016 року, що відповідно до п.1 ч.4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» перериває строки пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Як на підставу для скасування постанови ВП №52808073 від 07.11.2016 року про звернення стягнення заборгованості із доходу божника, ОСОБА_5 посилається на те, що постанова не підлягає до виконання у зв»язку з пропущеним терміном звернення стягувачем, не оскаржуючи при цьому постанови старшого державного виконавця від 03.11.2016 року про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа №2-1151, виданого Личаківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором, яка є чинною, а відтак державний виконавець зобов»язаний вживати всіх заходів, передбачених Законом України «Пров виконавче провадження» для примусового виконання вищезгаданого виконавчого листа, в тому числі, передбачених ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак винесення ним постанови про звернення стягнення заборгованості із доходу боржника відповідає ч.3 ст. 68 згаданого Закону.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що дії старшого державного виконавця Личаківського відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4 відповідають вимогам закону, такими не було порушено права чи свободи скажника, спрямовані на примусове виконання виконавчого листа, виданого Личаківським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором, а тому вірно відмовив в задоволенні скарги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_2

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_6

З оригіналом згідно.

Судове рішення набрало законної сили: 03.04.2017 р.

Суддя: Шеремета Н.О.

Дата оформлення копії: 12.04.2017 р.

Помічник судді: Карнидал В.В.