АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів -Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Василенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 19 жовтня 2001 року перебуває з відповідачем ОСОБА_2 у шлюбі, який було зареєстровано Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 990. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя із відповідачем не склалося, почуття любові між сторонами втрачене, сімейно-шлюбні стосунки припинені з лютого 2008 року, сторони проживають окремо, примирення між сторонами не є можливим, у зв'язку із чим позивач просив суд шлюб розірвати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року позов задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_3) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4), який зареєстрований 19 жовтня 2001 року Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 990, розірвано.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 19 жовтня 2001 року перебувають у шлюбі (а.с. 8). Від шлюбу у них народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 року, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6 року (а.с. 6, 7).

Спільне життя у сторін не склалося, почуття любові між ними втрачене, сімейно-шлюбні стосунки припинені, сторони проживають окремо, примирення між сторонами не є можливим.

Відповідно до ч. 1 ст.24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

За ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Встановивши, що сторони фактичні сімейно-шлюбні відносини припинили, а подальше формальне існування шлюбу суперечило б правам та інтересам сторін, суд першої інстанції, ухвалив рішення, що відповідає вимогам чинного законодавства.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтвердив, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися в 2013 році, до цього часу він намагався зберегти сім'ю, проте відповідач зраджувала його, що зробило неможливим їх сумісне проживання, з цього часу вони не проживають разом, заходів до примирення не приймала не одна їз сторін. Його чоловічу гідність принижено і він ніколи не погодиться на примирення з відповідачем.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Враховуючи, що сторони з 2013 року не проживають разом, заходів до примирення не приймали, доводи апеляційної скарги в цій частині підлягають відхиленню.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого апеляційним судом не встановлено.

Отже, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2016 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова