У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

"06" квітня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю: секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів позики, укладених у період з жовтня 2011 р. по січень 2015 р. в кількості 17 штук на загальну суму 25 095 202 грн. - недійсними.

Позивач та його представник у судові засідання, призначені на 11.10.2016, 29.11.2016, 16.02.2017, 06.04.2017 не зявились, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення рекомендованою кореспонденцією судових повісток за адресою, вказаною самим позивачем у позовній заяві, повідомлень про зміну свого місця проживання чи місцеперебування до суду не подавали, заяв про розгляд справи у їх відсутність не направляли (а.с. 129, 137, 138).

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні 06.04.2017 заявив клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду, у звязку із повторною неявкою позивача в судове засідання.

Виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, Корольовський районний суд міста Житомира звертає увагу на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Системний аналіз п.3 частини першої ст. 207 ЦПК України та положень ст. 169 цього Кодексу свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності явки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання : перше чи повторне. Тобто не вказує на врахування судом поважності причин при повторній неявці позивача до суду. Це пов'язано із дією принципу цивільного судочинства - диспозитивністю, відповідно до якого, кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Таким чином, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з'явилися в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв'язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти.

Згідно з вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Разом з тим, суд звертає увагу, що після судового засідання, що відбулося 10.08.2016 за участю позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_4 та представника відповідача ОСОБА_5, позивач та його представник в наступні судові засіданні, що призначалися на 11.10.2016, 29.11.2016, 16.02.2017, 06.04.2017, жодного разу не зявилися, причин своєї неявки суд не повідомляли, подальшим рухом справи не цікавилися.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) вказано: "... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_6 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосудця та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає залишенню без розгляду, оскільки належним чином повідомлений позивач повторно в судове засідання не зявився, явка до суду є правом, а не обов'язком сторони у справі (ч.1 ст.27 ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності позивач суду не подавав.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 207, 208, 209 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договорів позики недійсними залишити без розгляду.

Розяснити, що особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом п"яти днів з дня її проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ухвали, - протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя К. В. Шалота