Справа № 484/3172/17
Провадження № 2/484/1679/17 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2017 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Панькова Д.А.

секретаря судового засідання Панчук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; третя особа - Первомайський філіал Універсальної біржі "Південь" про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

21.09.2017 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 20 березня 2002 році між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 був укладений договір за № 922 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Договір був укладений у Первомайському філіалі Універсальної біржі «Південь». Після складення цього договору ОСОБА_3 стала власником вище вказаної квартири. Цей письмовий договір був зареєстрований на Первомайському філіалі Універсальної біржі «Південь» в «журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» від 20.03.2002 року. Проте в нотаріальному порядку він засвідчений не був.

Після укладення договору не було здійснено всі дії на його виконання, тобто позивачці не була виплачена повна вартість квартири, обумовлена в договорі, а була виплачена лише частина від її вартості в сумі 500 грн. та надана розписка про те, що остаток суми буде сплачено протягом 10 років. Тому ОСОБА_1 дозволила покупцю ОСОБА_3 прийняти в управління та користуватися квартирою. Строк виплати був між сторонами обумовлений на 10 років, який мав сплинути 20.03.2012 році, проте, що ОСОБА_3 29 травня 2011 року померла, позивач дізналася лише в грудні 2016 року.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне та собою недійсність договору.

На час укладання договору купівлі-продажу, сторони ухилились від його нотаріального посвідчення. На теперішній час, позивач як продавець спірної квартири має матеріальні претензії до відповідача, так як має намір продати квартиру, проте не має можливості оформити своє право, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально, приймати спадщину відповідачка не бажає мотивуючи тим, що спадкового майна у її матері не має. Оскільки при оформлені та реєстрації спірної квартири на спадкоємицю ОСОБА_3 були виконані не всі істотні умови договору, тому їй необхідно визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, укладений між позивачкою і ОСОБА_3 від 20 березня 2002 року за № 922 зареєстрований у Первомайському філіалі Універсальної біржі «Південь» за № 922 недійсним та повернути сторони в первісне положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК (1963 р.) якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

За змістом зазначеної норми закону обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. Такий позов може бути задоволено лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під виливом обставин, та визнати договір купівлі-продажу недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК, а відтак, і визнати недійсним укладений договір та скасувати здійснену в Первомайському «бюро технічної інвентаризації » державну реєстрацію права власності на квартиру. Крім того, відповідно до вмісту ч. 3 ст. 215 ЦК та роз'яснень, які надав Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 6 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Представник позивача в судове засідання надала заяву в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно і належним чином, заперечень на позов не надсилав.

Дослідивши матеріали справи, надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні був встановлений факт укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який 20.03.2002 року за № 922 був посвідчений Первомайською філією Універсальної Біржі «Південь».

Згідно цього договору ОСОБА_4 передала продавцю гроші в сумі 500 грн. в рахунок повного розрахунку за квартиру, а остання в свою чергу отримала гроші та передала позивачу дану квартиру в управління та користування, звільнивши його. Таким чином сторони на момент укладення договору досягнули згоди щодо істотних умов договору.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 140296 від 02.06.2011 року, ОСОБА_3 померла 29.05.2011 року.

Спадщину після її смерті ніхто не прийняв, що підтверджується відповідями з нотаріальних контор.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором, або законом.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом приведено норми ЦПК України в редакції, чинній на час прийняття рішення, проте у редакцій ЦПК чинній на час звернення позивача до суду та на час розгляду справи по суті діяли аналогічні норми цивільно-процесуального закону.

Заявляючи вимогу про визнання спірного правочину недійсним, позивач послався на вчинення правочину під впливом обману, як на підставу його недійсності.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Позивачка послалась на те, що під час укладення договору купівлі продажу квартири покупцем була виплачена лише частина від її вартості в сумі 500 грн. та надана розписка про те, що остаток суми буде сплачено протягом 10 років. На підтвердження вказаних обставин позивач не надала будь-яких доказів, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 258, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 (ІНПП НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, Микоаївська обл.) до ОСОБА_2 (адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, Микоаївська обл.); третя особа - Первомайський філіал Універсальної біржі "Південь" (, місцезнаходження: вул.. Садова, 3-в, м. Миколаїв) про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру відмовити.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (отримання) безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

С У Д Д Я :