Справа №489/9289/14-ц 14.12.2017 14.12.2017 14.12.2017
Провадження №22-ц/784/2430/17
Cправа № 489/9289/14-ц Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/2430/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С., Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року за позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»)

до

ОСОБА_4

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 7 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № NKH3G104040065, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 51 360 доларів США строком до 6 серпня 2037 року. При цьому, відповідно до умов договору відповідач зобовязувався щомісяця погашати заборгованість за кредитом, за відсотками, комісією та іншими витратами згідно кредитного договору.

У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача станом на 27 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 30 296,52 доларів США, яка складається з 26 320,06 доларів США заборгованості за кредитом, 1 927,94 доларів США заборгованості по процентам процентами, 387,90 доларів США комісії, 200,79 дол. США - пені, 1459,83 доларів США штрафів.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив про задоволення позову та стягнення зазначеної суми заборгованості .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з неможливості встановити фактичну суму заборгованості за кредитним договором № NKH3G104040065 від 7 серпня 2007 року, що підтверджено висновком судово-економічної експертизи.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 7 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», був укладений кредитний договір № NKH3G104040065, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 51 360 доларів США на наступні цілі: придбання квартири АДРЕСА_1 в розмірі 38 400 доларів США, а також 12 960 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених цим Договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно умов Договору.

Погашення заборгованості за вказаним Договором мало здійснюватись в такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти в сумі 476,72 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що склався із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. У разі порушення термінів оплати заборгованості на 120 календарних днів, - позичальник зобовязаний повернути суму кредиту , відсотки, винагороди та пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Пунктом 2.3.1 договору передбачено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні конюктури ринку, грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США більше ніж на 10% у порівняні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладання даного договору; зміні облікової ставки НБУ, зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України і відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникам письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів , на яке збільшується ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

Згідно п. 7.2. Договору для виконання умов договору Банком позичальникові було відкрито рахунок №5283 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.

З умовами Договору позичальник був ознайомлений, договір ним підписаний.

Крім того, 7 серпня 2007 року між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»,був укладений Кредитний Договір № NKH3G204040065, відповідно до якого відповідач отримав строковий кредит в розмірі 9600 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно умов Договору.

Для виконання умов договору Банком позичальникові було відкрито рахунок №5283 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитними угодами № NKH3G104040065 від 7 серпня 2007 року (основний кредит) та № NKH3G204040065 від 7 серпня 2007 року (кредит на початковий внесок) . При цьому кошти розподіляються слідуючим чином:

- погашення заборгованості за кредитом на початковий (за виключенням суми, спрямованої на дострокове погашення кредиту);

- погашення заборгованості за основним кредитом (за виключенням суми спрямованої на дострокове погашення кредиту);

- за наявності поточних зобовязань за кредитом на початковий внесок дострокове погашення кредиту на початковий внесок у межах суми заборгованості;

- при відсутності поточних зобовязань по кредиту на початковий внесок дострокове погашення основного кредиту у межах заборгованості.

Проте в порушення умов, передбачених кредитним договором, відповідач грошові зобовязання за основним кредитом перед кредитодавцем належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 27 серпня 2014 року заборгованість відповідача складає 30 296, 52 доларів США, а саме: 26 320,06 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 1 927,94 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 387,90 доларів США заборгованість з комісії, 200,79 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 18,00 доларів США штраф (фіксована частина), 1 441,83 доларів США штраф (процентна складова) .

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

Такими наслідками можуть бути, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від нього, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звертаючись до суду з вимогою про дострокове стягнення кредитної заборгованості, позивач посилався на те, що відповідач допустив прострочення сплати процентів за кредитним договором , починаючи з 18 квітня 2012 року, що є підставою для дострокового стягнення заборгованості. Зазначене підтверджується випискою з рахунку № 2499 по нарахуванню відсотків (а.с. 110-192 т.3).

Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 526, 610, 611, 1048, 1050,1054 ЦК України, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про дострокове стягнення кредитної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується самого розрахунку заборгованості, то колегія суддів погоджується з наданим позивачем розрахунком станом на 27 серпня 2014 року в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 26 320, 06 доларів США, процентами у розмірі 1 927,94 доларів США, комісії 387,90 доларів США, а всього 28 635,90 доларів США.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з нарахування пені у розмірі 200,79 доларів США, оскільки п. 4.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплати пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Отже, розмір пені у гривневому еквіваленті, згідно розрахунку складеного на вимогу суду, становить1957 грн. 50 коп.

Що стосується штрафу у розмірі 19 889 грн. 03 коп., то колегія суддів виходить з наступного.

Штрафом є неустойка, що обчислюється від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України).

Виходячи з аналізу частини 2 статті 549 ЦК, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання.

Умовами кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів у звязку з чим Банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити штраф 250 грн. та 5% від суми позову.

За змістом цього зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу повязано не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання.

Отже, колегія суддів вважає обґрунтованим лише штраф в розмірі фіксованої частини 250 грн.

Таким чином, загальний розмір неустойки за кредитним договором, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2207 грн. ( 1957 грн. 50 коп. пені + 250 грн. штрафу).

Колегія суддів не може погодитись з висновком судово-економічної експертизи № 2158 від 13 березня 2017 року, а відповідно й з доводами відповідача та його представника, щодо неможливості встановлення фактичного розміру заборгованості за кредитним договором, виходячи з наступного.

Експерт у своєму висновку посилається на те, що сума виданих відповідачу коштів у розмірі 1970,73 долари США документально не підтверджена, а тому відсутні й підстави для її стягнення.

Проте, пунктом 7.1. кредитного договору передбачено надання частини кредиту в межах суми 12 960 доларів США на оплату страхових платежів шляхом саме безготівкового перерахування в порядку та у випадках, передбачених п. 2.1.3. Кредитного договору.

Зі змісту договору вбачається, що кредит надано у вигляді встановлення кредитної лінії. Нормативне визначення поняття «кредитна лінія» міститься в п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що це вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування.

Пункт 7.1. кредитного договору окремо передбачено надання частини кредиту в межах суми 12 960 доларів США на оплату страхових платежів шляхом саме безготівкового перерахування в порядку та у випадках, передбачених п. 2.1.3. Кредитного договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що у суму заборгованості увійшла сума сплачених Банком страхових платежів у загальному розмірі 1970,73 долари США.

Оскільки кредит надавався в іноземній валюті, то відповідно до п. 2..1.3. Кредитного договору видача цієї його частини відбувалася в три етапи:

- отримання Банком готівкової валюти у касі в позичкового рахунку;

- продаж валюти у касі за курсом купівлі Банка на день продажу;

- зарахування коштів від імені Позичальника на сплату чергових платежів.

На підтвердження проведення цих операцій позивачем надано до суду виписку за рахунком 0598, з якої вбачається щорічне перерахування платежів до каси у доларах США в сумі, достатній для здійснення страхового платежу за відповідним курсом станом на день продажу іноземної валюти. Повний перелік таких платежів наведено експертом у висновку в Таблиці 1. (сторінка 14 Висновку). Ця виписка разом із відповідними меморіальними ордерами є роздруківкою електронної версії платіжних документів та підтверджує здійснення першого етапу, передбаченого п. 2.1.3. Кредитного договору.

Крім цього позивач на клопотання експерта надав до матеріалів справи роздруківки меморіальних ордерів на перерахування страхових платежів, перелічених експертом у висновку в Таблиці 2 (сторінки 4, 15, 16 висновку). Згідно із цими документами з рахунку 3130 кошти були перераховані на рахунок страхової компанії СК «Кредо» із зазначенням ПІБ відповідача та посиланням на номер та дату договорів страхування. Ці меморіальні ордери також є роздруківкою електронної версії платіжних документів та підтверджують здійснення третього етапу, передбаченого п. 2.1.3. Кредитного договору.

Експерт посилається на ці документи у висновку, але вказує на їх неналежне оформлення та порушення при їх складанні. Зокрема вказує, що документи не містять підпису отримувача та порушують умови кредитного договору, оскільки платежі здійснені не від імені позичальника.

Проте, відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» суди та органи досудового слідства не можуть відмовити у прийнятті як доказу електронного документа та вимагати надання паперового документа.

Крім цього у випадку ведення бухгалтерського обліку в електронно-обчислювальному вигляді, експерту надаються регістри бухгалтерського обліку у роздрукованому вигляді, обов'язково завірені в установленому порядку (п. 3.3. розділу ІІІ Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5).

За таких обставин виписка про рух коштів та роздруківка меморіальних ордерів в електронному вигляді є допустимими доказами проведення операцій за рахунками та помилково не прийняті експертом до уваги при складанні висновку .

Крім того, твердження про необхідність зазначення позичальника платником у меморіальних ордерах суперечить Розділу ІІ Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління НБУ від 21 січня 2004 р. № 22, оскільки кошти перераховуються з рахунку 3130. Відповідно до Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Планів рахунку бухгалтерського обліку банків України, затверджених постановою правління НБУ від 17 червня 2004 року № 280, призначенням рахунків класу 2902 є облік сум платежів, які за дорученням клієнтів мають бути перераховані за призначенням отримувачам платежів.

Таким чином, платником зазначається саме Банк, а ідентифікація платежу страховою компанією та зарахування в якості страхового платежу від відповідача здійснюється на підставі призначення платежу в меморіальному ордері.

Позивачем не були надані до матеріалів справи касові документи, які підтверджують другий етап - продаж валюти в касі банку.

Проте, як пояснив представник позивача надання копій касових документів є на цей час неможливим, оскільки відповідно до п. 303 Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, із зазначенням строків зберігання, затвердженого Постановою правління НБУ № 601 від 8 грудня 2004 р., касові документи та позабалансові ордери з додатком за емісійно-касовими операціями, а також за операціями з банківськими металами, пластиковими картками, дорогоцінними металами (у виробах та брухті) та дорогоцінним камінням зберігаються протягом 5 (п'яти) років.

Посилання представника відповідача на те, що зазначені документи повинні зберігатися в матеріалах кредитної справи до повного погашення кредиту, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки зазначені документи є касовими документами (продаж валюти в касі банку) та не стосуються кредитної справи.

Крім того, у висновку експерт посилається на відсутність договорів страхування за період з 6 серпня 2008 року (сторінка 25 Висновку).

Проте в пункті 11 договору особистого страхування та в пункті 10 договору страхування майна зазначені умови щорічної лонгації вказаних договорів шляхом внесення чергових страхових платежів без оформлення будь-яких додаткових документів.

Враховуючи щорічну сплату страхових платежів банком, відсутність повідомлення ОСОБА_4 про припинення договорів страхування та необхідність скасування доручення про сплату страхових платежів, Банк належним чином продовжував виконувати власні зобовязання згідно п. 2.1.3. кредитного договору з посиланням на договори страхування, укладені у 2007 році.

В свою чергу відповідач не надав суду доказів про відмову страхової компанії про виконання своїх обовязків по сказаних договорах або про невизнання їх чинності з боку страхової компанії.

Таким чином, з врахуванням всіх вищезазначених обставин відсутні підстави стверджувати про недоведеність видачі кредиту в сумі 1970,73 дол. США .

Що стосується неправомірного підвищення Банком процентної ставки, то колегія суддів виходе з наступного..

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із чч. 1 та 2 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

10 січня 2009 року набрав чинності ОСОБА_6 України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору; установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку; умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

ОСОБА_6 не скасовує й не помякшує цивільної відповідальності особи, а отже, не має зворотної дії в часі.

Таким чином, рішення банку щодо збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, які прийняті з 10 січня 2009 року, є неправомірними.

З матеріалів справи вбачається, що рішення банку про збільшення процентної ставки було прийнято 17 листопада 2008 року, тобто до набрання чинності Законом, яким визнано нікчемною умову договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661-VІ.

Відповідно до п.п. 2.3.1 кредитного договору, сторони домовились, що за умовами цього договору у разі зміни кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні може бути встановлений новий розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами у наступних випадках: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд; зміні середньозваженої ставки по кредитам банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому Банк надсилає Позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентної ставки Банком у вищезазначеному порядку можливо в границях кількості пунктів, на які збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США.

В матеріалах справи мітиться повідомлення про нову ставку (а.с.13-14 т.1), яке також долучено до матеріалів справи й самим відповідачем ( а.с. 185-187 т. 1), що свідчить про його отримання останнім, а також додаткова угода до кредитного договору (а.с. 74 т. 1), якою зменшений розмір відсоткової ставки за ініціативою банку на підставі наказу № СП-2010-611 від 2 червня 2010 року ( а.с. 114-117 т. 4).

Зі змісту зазначеного повідомлення вбачається, що також й змінюється й відсоткова ставка у разі невиконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідно до відсоткової ставки за кредитом (тобто з 29,04 % як передбачено п. 7.4 кредитного договору до 33,12% у звязку з підвищенням та відповідно до 32,12% у звязку зі зменшенням).

Крім того, в цьому повідомленні зазначалось про те, що про розмір нового щомісячного платежу можна дізнатися у відділенні Банку.

Таким чином, процентна ставка за кредитним договором була змінена правомірно, а тому доводи відповідача та посилання експерта у висновку судово-економічної експертизи від 13 березня 2017 року про невідповідність розрахунку Банку про процентам не відповідають фактичним обставинам справи.

До того ж, з виписки по нарахуванню та сплаті відсотків вбачається, що відповідач здійснював оплату відсотків у підвищеному розмірі .

Щодо застосування процентної ставка на прострочені проценти 33,12% та 32,12 % , то ця ставка була застосована банком у певні періоди, сплачена відповідачем та в остаточний розрахунок заборгованості не увійшла.

Крім того, неможливість здійснення належного розрахунку

заборгованості у висновку експерта обґрунтовується відсутністю узгодженого порядку розподілу щомісячних платежів одночасно між 2-ма договорами, невизначеністю спрямування сум погашення між договорами у виписці та відсутність розрахунку заборгованості за авансовим кредитним договором.

Однак, з таким висновком погодитись не можна, оскільки в пункті 7.1. кредитного договору № NKH3G204040065 встановлено пріоритет погашення авансового кредитного договору (№ NKH3G204040065) перед основним Кредитним договором (№ NKH3G104040065). При цьому розподіл сум погашення згідно виписок можливо встановити із номеру кожного з договорів в реквізиті «призначення платежу».

Згідно із встановленим пріоритетом 10 грудня 2012 року заборгованість за авансовим кредитним договором достроково погашена в повному обсязі. Вимоги про її стягнення в суді не заявлялися, а тому розрахунок заборгованості за цим договором відсутній.

Не можна погодитись і з посиланнями експерта на те, що позивачем документально необґрунтовано збільшена суми комісії з 76,8 до 77,58 , оскільки різниця між сумами нарахованих комісії обґрунтовується вищезгаданим збільшенням суми наданого кредиту за рахунок здійснених Позивачем страхових платежів з позичкового рахунку. Так, внаслідок виплати 466 доларів США 6 серпня 2008 року, з урахуванням часткових погашень, сума виданого кредиту склала 38792,26. Таким чином розмір комісії мав скласти 38792,26 х 0,2 % = 77,58 дол. США.

Що стосується різниці між даними виписки позивача та квитанціями відповідача, то як пояснив представник позивача погашення кредитної заборгованості здійснювалося відповідачем не у валюті зобовязання, а в гривні. Оскільки в період дії світової фінансової кризи 2008-2009 років для позичальників банків проводилися аукціони НБУ з придбання валюти за пільговим курсом (лист НБУ № 13-121/2252-5955 від 8 квітня 2009 року), тому погашення отримувалися пізніше та за курсом фактичної вартості валюти на аукціонах НБУ.

Що стосується відсутності виписок із позабалансових рахунків з обліку штрафів, то це взагалі не може вказувати на відсутність у позивача права його вимоги, тоді як договором передбачено його розмір.

Не відображення платежів по пені у розрахунку заборгованості не може бути підставою для відмови у її стягненні, оскільки такі платежі відображені у виписці по рахунку ( а.с. 213-260 т. 3).

Отже, з врахуванням зазначених обставин, колегія суддів не може прийняти вищезазначений висновок судово-економічної експертизи до уваги.

До того ж, неможливість встановлення експертом фактичної заборгованості за кредитним договором не може свідчити про відсутність такої заборгованості, а тому не може бути й підставою для відмови у задоволенні позову.

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на вищезазначені обставини та надані позивачем докази, не перевірив належним чином надані сторонами докази та не дав їм належної оцінки, то рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 28 635,90 доларів США заборгованості за кредитним договором № NKH3G104040065 від 7 серпня 2007 року та 2207 грн. 50 коп. неустойки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати, понесені останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги ( 3654 грн. судовий збір за подачу позовної заяви + 4019 грн. 40 коп. судовий збір за подачу апеляційної скарги = 7673 грн. 40 коп.) пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 7293 грн.

Керуючись ст.ст. 303. 307,309,313,315.316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 28 635,90 доларів США заборгованості за кредитним договором № NKH3G104040065 від 7 серпня 2007 року та 2207 грн. 50 коп. неустойки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 7293 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_7