Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №334/3368/17 Головуючий у 1 інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/778/3441/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області Косінова Ігоря Вікторовича на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області Косінова Ігоря Вікторовича про обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобов'язання, покладені на неї судовим рішенням, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_4, стягувач Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль»,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області Косінов І.В. звернувся до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон особи, яка має невиконані зобов'язання, покладені на неї судовим рішенням, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_4, стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль».

В обґрунтування вимог зазначив, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління юстиції у Запорізької області перебуває виконавче провадження № 50427972 з примусового виконання виконавчого листа № 335/1625/15-ц, виданого 15.02.2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором у розмірі 92091,96 грн. та 319653,35 доларів США.

Державним виконавцем винесено постанову про відкриття провадження, та надано добровільний строк для виконання рішення суду.

Однак, у добровільний строк боржником рішення суду про стягнення грошових коштів не виконано, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

На підставі зазначеного просив тимчасово обмежити боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань згідно виконавчих документів.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області Косінов І.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про задоволення подання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що державний виконавець не надав доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_4 від виконання боргових зобов'язань.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з положеннями п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» від 21 січня 1994 року (зі змінами), громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень на час постановлення оскаржуваної ухвали суду вирішувалось у порядку, передбаченому ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

В узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року Верховний Суд України роз'яснив, що ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну» № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Верховний Суд України дійшов висновку, що ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 головний державний виконавець зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження ВП № 50427972 по виконанню виконавчого листа № 135/1625/15-ц від 35.02.2016 p., виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції AT «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 319653,35 доларів США та 92091,96 грн.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області №50427972 від 14.03.2016 р. в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу. Копії постанови направлено сторонам рекомендованим листом з повідомленням.

14.03.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та направлено сторонам до відома.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення, літ. А2, A3, А15 за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Перемоги, буд. 131а, приміщення 147, яке перебуває в іпотеці стягувача; згідно з довідкою АІС «Автомобіль» за боржником зареєстровано право власності на автотранспортні засобі, які постановою державного виконавця від 01.04.2016 р. оголошено у розшук, відповідно до відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах - боржник має відкриті розрахункові рахунки в ПАТ «КБ «ПриватБанк», на які накладено арешт постановою про арешт коштів боржника від 22.03.2016 р., згідно з відповіддю ГУ Держпраці у Запорізькій області за боржником не зареєстроване право власності на технологічні транспортні засоби, відповідно до довідки адресно-довідкового сектору УДМС України в Запорізькій області боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, згідно з відповіддю Державної інспекція сільського господарства за боржником не зареєстровано права власності на сільськогосподарську техніку, згідно листа Держземагенства за даними державного земельного кадастру за боржником не зареєстровано земельних ділянок.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_4 від виконання рішення суду, навпаки, 31.03.2016 p. ОСОБА_4 звертався до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою, в якій зазначив, що має відкритий рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», на який надходять кошти від здавання в оренду належного йому на праві власності нежитлового приміщення у сумі 500 грн. кожного місяця від орендаря ВАТ «Ін-Тайм», вказані кошти просив списувати в рахунок погашення заборгованості.

Отже, розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, державним виконавцем не доведено факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Невірне зазначення в ухвалі суду про відмову в задоволенні подання державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції не свідчить про наявність підстав для скасування ухвали суду та може бути виправлене шляхом постановлення відповідної ухвали в порядку ст. 269 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції. Ухвала є законною та обґрунтованою, постановлена з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області Косінова Ігоря Вікторовича залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2017 року.

Головуючий

Судді: