Справа №403/925/16-ц провадження № 2/403/20/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року смт.Устинівка

Устинівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді Атаманової С.Ю., при секретарі судового засідання Гарбар С.І., з участю: позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника органу опіки та піклування Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області Добре Л.С., Карпяк Л.І., представника органу опіки та піклування Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області Коряковцева Я.В., Гаркуші О.М., розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Устинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Устинівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, орган опіки та піклування Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Устинівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, орган опіки та піклування Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обгрунтовано тим, позивач по справі являється бабусею малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Наказом начальника служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації від 14.12.2016 року №19 малолітнього ОСОБА_7 тимчасово, до вирішення питання про призначення позивача по справі опікуном над дитиною, влаштовано до родини позивача, вона займається його вихованням та утриманням, піклується про його життя та розвиток. Відповідач по справі ОСОБА_8 більше 8 років проживає окремо від сина малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, не цікавиться його життям та здоров"ям, матеріально не утримує, не піклується про його навчання та виховання та не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання батьківських обов"язків. При цьому жодних перешкод для виконання відповідачем своїх обов"язків позивач не чинила, але він свідомо ухиляється від їх виконання. Також зазначила, що відповідач по справі ОСОБА_2 не вітає дитину з днем народження, Новим роком ні в телефонному режимі, ні особисто, жодного разу не відвідував навчального закладу та батьківських зборів за місцем навчання дитини, не цікавився його успіхами. Оскільки інші родичі не виявили бажання опікуватись дитиною, позивач бажає взяти опіку над малолітнім ОСОБА_2, займатись його вихованням та утриманням з врахуванням його інтересів. Крім того, зазначила, що відповідно до ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а ч.1 ст.190 СК України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов"язку щодо утримання дитини. З огляду на викладене позивач, як особа, в сім"ї якої проживає дитина, звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_7 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітків та доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, а також допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів межах суми платежу за один місяць.

В судовому засіданні по розгляду справи позивач викладені в позовній заяви вимоги підтримала, прохала суд їх задоволити. В судовому засіданні по розгляду справи відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та заперечив проти позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Суду пояснив, що не визнає позов з тих підстав, що позивачем зазначені неправдиві відомості, проте не зміг пояснити, в чому саме полягає їх неправдивість. Суду пояснив, що в період з 2012 по 2014 роки відбував покарання у місцях позбавлення волі, тому і не відвідував сина. При цьому зазначив, що до сина приїжджав лише один раз, коштів на його утримання не надавав, дитячий садок та школу, в якій навчається його син не відвідував, до компетентних органів, в тому числі органів опіки та піклування як за місцем проживання дитини, так і своїм, з метою вирішення питання про сина не звертався, оскільки вважав це непотрібним. На даний час ніде постійно не працює та має тимчасовий заробіток. Не являється інвалідом. Суду зазначив, що не має коштів їздити кожний місяць до місця проживання дитини (м.Олександрія). Пояснити, що перешкоджало йому спілкуватись з дитиною, приймати участь у її вихованні, здійснювати її матеріальне забезпечення, пояснити суду не зміг.

В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області вважала позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню. Суду пояснила, що з наявних у справі матеріалів вбачається невиконання відповідачем своїх батьківських обов"язків стосовно свого сина ОСОБА_7. Згідно висновку органу опіки та піклування від 06.02.2017 року визнано доцільним позбавлення відповідача по справі ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_7. При цьому зазначила, що на засідання комісії Устинівської РДА, на якому вирішувалось дане питання, відповідач по справі не з"явився, хоча був повідомлений і знав про суть розгляду. Також пояснила, що за місцем проживання відповідача по справі було проведено обстеження та виявлено в будинку антисанітарний стан, а сам відповідач поводив себе некоректно по відношенню до працівника соціальної служби. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області вважав позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню. Суду пояснив, що в грудні 2016 року до Служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації надійшло повідомлення, що гр-нка ОСОБА_9 веде невпорядкований спосіб життя і при перевірці даного факту було встановлено, що вона має малолітнього сина ОСОБА_7, який проживає без піклування батьків у своїх бабусі та дідуся. Після підтвердження даного факту за заявою бабусі - позивача по справі ОСОБА_1 малолітній ОСОБА_7 був тимчасово влаштований до неї в сім"ю, і саме дідусь з бабусею здійснюють виховання та забезпечення дитини. Вважає, що по справі зібрані достатні матеріали, які підтверджують незацікавленість батька у вихованні та піклуванні про свого сина, про що свідчить його поведінка і під час судового розгляду справи, а тому наявні підстави для позбавлення відповідача по справі ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина, оскільки він ухиляється від виконання своїх батьківських обов"язків по відношенню до нього. Заслухавши пояснення сторін, представників третіх осіб, показання свідків, дослідивши докази по справі, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст.11 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України (далі - СК України) право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом по справі встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 являється особою, в сім"ї якої проживає малолітній ОСОБА_7, що підтверджується наказом служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації №19 від 14.12.2016 року, а, отже, має право на звернення до суду з даним позовом (а.с.7).

У відповідності до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз"яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п.15, 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 (з наступними змінами), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов"язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об"єктивного з"ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Відповідно ст.ст.58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є гр-нка ОСОБА_9 та відповідач по справі ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.6). Наказом начальника служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області №19 від 14.12.2016 року дитину ОСОБА_7 тимчасово влаштовано та покладено обов"язки по забезпеченню безпеки за життя та здоров"я останнього на позивача по справі ОСОБА_1 до вирішення питання про призначення опікуном над дитиною ( а.с.7). Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.01.2017 року матір дитини ОСОБА_9 було позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.37-39).

Згідно характеристики учня 3-Г класу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній навчається в Олександрійському загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІІ ступенів №10 Олександрійської міської ради Кіровоградської області, батьки не приділяють належну увагу вихованню сина, нехтують вихованням, не цікавляться життям і навчанням сина. За весь час навчання ні разу не відвідували батьківських зборів. Вихованням дитини займається бабуся з дідусем (а.с.11, 42, 130). Згідно характеристики учня 3-Г класу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній навчався у 1-2 класах в Олександрійському загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІІ ступенів №10 Олександрійської міської ради Кіровоградської області. Батько не приділяв належної уваги навчанню і вихованню сина. Не цікавився його успіхами, не з"являвся на батьківські збори (а.с.60).

Згідно довідки, виданої дошкільним навчальним закладом-ясла-садок №28 Олександрійської міської ради Кіровоградської області від 23.01.2017 року №01, онук позивача по справі ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідував дошкільний навчальний заклад-ясла-садок № 28 з 12.08.2009 року по 30.08.2014 року. За час перебування дитини в закладі батько ОСОБА_2 в дошкільний заклад жодного разу не з"являвся і вихованням дитини не цікавився ( а.с.40).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім"ї від 20.01.2017 року, складеного класним керівником ОСОБА_10 та соціальним педагогом ОСОБА_11 за місцем проживання дитини ОСОБА_7 в АДРЕСА_1, дитина має окрему кімнату, в якій є ліжко, шафа для одягу, стіл, стілець, настільну лампу, комп"ютер. У відомостях про сім"ю зазначено, що батько ОСОБА_2 з дитиною не проживає, а в графі 8 «де і ким працює» вказано, що зі слів сусідки батько не спілкується з сином протягом 7-8 років (а.с.41). Згідно висновку органу опіки та піклування Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 06.02.2017 №01-26/28/3, наданому суду на виконання вимог ч.ч.4,5,6 ст.19 СК України, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що самоусунувся від виконання своїх батьківських обов"язків по відношенню до сина (а.с.55-56).

Відповідно до наданого суду представником органу опіки та піклування Устинівської РДА Кіровоградської області акту оцінки потреб сім"ї (особи) (початкова оцінка) від 10.02.2017 року, за місцем проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_2, зазначено, що останній проживає зі співмешканкою ОСОБА_12, її батьками та братом, виховують двох спільних дітей; не працює, із його слів, борги відсутні. Щодо помешкання та його стану зазначено, що в будинку антисанітарний стан та відсутність окремих кімнат та спальних місць для кожного члена сім"ї. За результатами оцінки потреб з"ясовано, дослівно: «створити належні умови для проживання, працевлаштування, сприяння у вирішенні житлового питання». Наступні дії визначені як: надання послуг без оформлення соціального супроводу за карткою обліку роботи із сім"єю та здійснення обстеження матеріально-побутових умов. Щодо емоційного стану відповідача ОСОБА_2 зазначено, що останній виявляє не контрольованість поведінки та агресію. При цьому сам відповідач ОСОБА_2 відмовився від ознайомлення та підписання початкової оцінки потреб (а.с.82-83).

Згідно відповіді, наданої представником Олександрійської РДА від 03.06.2017 року на запит суду, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на обліку в службі у справах дітей Олександрійської РДА, як дитина залишена без батьківського піклування, з 14.12.2016 року на підставі письмової заяви бабусі дитини гр.ОСОБА_1 в зв"язку з тривалим проживанням без батьківського піклування на утриманні бабусі та дідуся. Супровід родини ОСОБА_1 не здійснювався в зв"язку з відсутністю підстав для взяття сім"ї під соціальний супровід (а.с.61). Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду показав, що лише раз за шість років бачив відповідача по справі, коли той приїжджав до дитини ОСОБА_7 і намагався дати йому сто гривень. Більше він його не бачив жодного разу (а.с.57-58).

Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області свідок ОСОБА_14 суду показала, що знає особисто відповідача по справі ОСОБА_2. Періодично він приїжджає в м.Олександрію до друзів, але з дитиною його не бачила жодного разу. Під час спілкування з відповідачем останній говорив їй, що в нього є двоє дітей, про яких він має турбуватись, і його не цікавить сім"я, в якій проживає його син ОСОБА_7 (а.с.101-102). Допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області свідок ОСОБА_16 суду показала, що знає особисто відповідача по справі ОСОБА_2, оскільки останній неодноразово приходив до неї, щоб вона мирила його дружиною. Під час особистого спілкування відповідач говорив їй, що йому дитина не потрібна, оскільки «він хоче гуляти». Останній раз бачила відповідача років три тому, і навіть тоді він запитував її про ОСОБА_14 (матір дитини), а за дитину нічого не запитав. Дитячий садочок, який відвідував його син знаходиться поряд з будинком, де проживають його батьки, але ніхто дитину не відвідував. Крім того, одного разу відповідач взагалі пройшов повз сина і навіть не глянув на нього (а.с.139).

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини справи і вимоги закону, що регулюють дані правовідносини, суд приймає до уваги зазначені вище докази та приходить до висновку, що позивач по справі надала суду належні та переконливі докази того, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов"язками, довела його винну поведінку щодо умисного ухилення від участі в забезпеченні фізичного та духовного розвитку сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, суд оцінює, надані позивачем по справі письмові пояснення малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, як недопустимий доказ, оскільки вказане пояснення, згідно його змісту, було отримане лише в присутності начальника Служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації та за відсутності законного представника або іншого представника малолітньої дитини. При цьому позивач ОСОБА_1 відмовилась від свого клопотання про допит малолітнього ОСОБА_7 в судовому засіданні (а.с.62, 100).

Також судом не береться до уваги надана позивачем по справі довідка від 03.02.2017 року, видана старшим дільничним офіцером поліції Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області, оскільки вона не містить відомостей, що підтверджують не виконання відповідачем по справі ОСОБА_2 батьківських обов"язків, а сама форма довідки не відповідає вимогам щодо зазначення вихідного номеру та дати (містить лише дату), не скріплена печаткою відповідного відділення поліції, відсутні відомості про наявність повноважень старшого дільничного офіцера поліції видавати такі довідки, не надано доказів на обставини, зазначені в довідці (а.с.66). Даючи оцінку письмовим заявам гр-н ОСОБА_17 від 24.01.2017 року та від 02.04.2017 року (а.с.63, 128), ОСОБА_18 від 24.01.2017 року та від 02.04.2017 року (а.с.64, 129), ОСОБА_19 від 30.01.2017 року (а.с.65), ОСОБА_20 від 03.04.2017 року (а.с.127), суд виходить з того, що викладені в них обставини не можуть братись судом до уваги як докази на підтвердження ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов"язків, оскільки зазначені особи не є свідками у справі і відповідних клопотань про їх виклик до суду в якості свідків позивачем по справі не заявлялось, тому з огляду на положення ст.57 та ст.179 ЦПК України вказані письмові заяви не є показаннями свідків, а тому на їх підставі суд не може встановити наявність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача по справі. Крім того, за весь час розгляду справи відповідач по справі ОСОБА_2 лише два рази з"явився в судове засідання. Надавши до суду письмову заяву про заперечення проти позову ОСОБА_1, та не визнавши позовні вимоги в судовому засіданні, не вчинив жодних дій, спрямованих на подання до суду доказів, на підтвердження тих обставин, якими він обґрунтовує свої заперечення. Згідно матеріалів цивільної справи відповідач ОСОБА_2 був повідомлений про дати і час судових засідань належним чином, завчасно, тобто мав можливість за бажанням зібрати та надати суду необхідні докази, в тому числі заявити клопотання про виклик і допит свідків, витребування необхідних, на його думку, документів, підтверджуючих його піклування і участь у вихованні сина; мав можливість звернутися до відповідних органів опіки та піклування за своїм місцем проживання чи малолітнього сина з метою вирішення питання про його влаштування, однак жодних дій, які б свідчили про прагнення відповідача довести перед судом належне виконання своїх батьківських обов"язків, не вчинив, як і не довів існування об"єктивних причин, які перешкодили та перешкоджають йому піклуватися про свого сина ОСОБА_7. Посилання відповідача по справі на перебування у місцях позбавлення волі не може бути обставиною, яка перешкоджала і на даний час перешкоджає спілкуванню з дитиною, оскільки даний проміжок часу тривав, зі слів самого відповідача, два роки, а малолітньому ОСОБА_8 на дату звернення позивача з позовом до суду виповнилося 9 років, що вказує на значний проміжок часу, протягом якого син відповідача був позбавлений його піклування. Посилання відповідача на відсутність грошових коштів для поїздок до місця проживання дитини м.Олександрія також не можуть бути поважними причинами невиконання ним батьківських обов"язків, оскільки в судовому засіданні відповідач підтвердив, що хоча і тимчасовими заробітками, але працює, тобто при бажанні мав можливість приїжджати до свого сина з певною періодичністю, не обов"язково щомісячно. Вказана поведінка відповідача у формі бездіяльності оцінюється судом як байдуже ставлення відповідача до питань виховання свого сина, участі у його матеріальному забезпеченні, розвитку його як особистості, не бажання довести суду відсутність підстав, які свідчать про його ухилення від виховання та забезпечення своєї дитини.

За змістом ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, у принципі 6 визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та моральної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положення зазначених норм міжнародного права реалізовані в національному законодавстві України. На цих засадах ґрунтується і існуюча судова практика. Європейський Суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року по справі "Савіни проти України" зазначив, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручання у права, гарантовані статтею 8. Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як того вимагає стаття 8. Також Суд зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Згідно вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Надаючи оцінку наданим сторонами доказів, суд приходить до висновку, що в матеріалах цивільної справи наявні об"єктивні дані, що вказують на перелік підстав, як крайніх заходів впливу, для позбавлення відповідача батьківських прав, визначених ст.164 СК України.

Натомість заперечення відповідача по справі ОСОБА_2 проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 та стягнення з нього аліментів на утримання останнього, за обставин не з"явлення в частину судових засідань по розгляду справи без поважних причин та не подання доказів на підтвердження своїх заперечень, свідчить про відсутність у відповідача по справі ОСОБА_2 інтересу до дитини та оцінюється судом як ознака байдужості батька до свого сина та намагання уникнути відповідальності за свою поведінку, сплати аліментів на його утримання. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини. Статтями 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються ст.ст.151, 153, 157, 158, 159 Сімейного кодексу України, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

З матеріалів справи, зокрема пояснень позивача, відповідача, свідків, письмових доказів вбачається, що участь відповідача, як батька, у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 дійсно була недостатньою, його поведінка свідчить про нерозуміння ним обов"язку брати участь у вихованні та утримання сина і підтверджує не бажання приймати участь у житті сина, здійснювати забезпечення його всім необхідним. На підставі викладеного, детально проаналізувавши дійсні обставини справи, враховуючи, що під час судового розгляду позивачем по справі були надані суду належні та допустимі докази, які свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та його винну поведінку, а також приймаючи до уваги позицію відповідача, який будучи повідомленим про зміст позовних вимог та дати судових засідань, не вчинив жодних дій, спрямованих на подання письмових доказів, спростовуючих доводи позивача, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідача по справі ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що сприятиме захисту інтересів дитини. Щодо позовних вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_7, суд вважає їх такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням викладеного, за наявності відомостей Брусівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області станом на 22.12.2016 року про працевлаштування відповідача ОСОБА_2 різноробочим в господарстві ПСП «Деметра» та відсутності інших належних доказів на підтвердження заробітку (доходу) відповідача по справі на дату ухвалення судом рішення, приймаючи до уваги відсутність, передбачених ч.1 ст.184 СК України, заяв сторін справі про визначення розміру аліментів у твердій грошовій формі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред"явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача по справі ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за подання до суду позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, підтверджений належним письмовим доказом.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача по справі ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн.20 коп. за пред"явлення та задоволення судом позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів, від сплати якого звільняються позивачі у справах про аліментні зобов"язання.

Керуючись ст.ст.141, 150, 155, 164, 165, 180, 181, 182, 183, 184, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Устинівська районна державна адміністрація Кіровоградської області, орган опіки та піклування Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задоволити. Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, батьківських прав стосовно сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4. Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя с.Брусівка Устинівського району Кіровоградської області, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки м.Олександрія Кіровоградської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 грудня 2016 року. Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (п"ятсот п"ятдесят одна гривня 20 копійок). Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі до суду позовної заяви судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. (п"ятсот п"ятдесят одна гривня 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Кіровоградської області через Устинівський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий С.Ю.Атаманова