Справа № 2-58/11р.
Провадження № 22-ц/779/592/2017
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Фединяка В.Д.

суддів: Горблянського Я.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням старшого державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, за апеляційної скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

21 жовтня 2014 року старший державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області ОСОБА_4 звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження для боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України на період виконання зобовязань покладених судовим рішенням. Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у відділі Державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції знаходиться виконавчий лист, виданий 19 квітня 2012 року Коломийським міськрайонним судом по справі № 2-58/2011 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Укргазбанк заборгованість за кредитним договором у розмірі 819 549,92 грн. Вказує, що 19 червня 2014 року ним винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано термін для добровільного виконання боржником рішення суду в строк до 26 червня 2014 року. Проте у добровільному порядку рішення суду не виконане. Ним вживались заходи примусового виконання рішення суду, що підтверджують ухилення боржника від виконання рішення суду. Посилаючись на те, що під час виконання рішення суду боржник ухиляється від виконання рішення суду, не вчиняє будь-яких дій з метою погашення заборгованості, на неодноразові виклики державного виконавця не зявляється, обовязки покладені на боржника у виконавчому провадженні згідно закону «Про виконавче провадження» не виконує, просить тимчасово обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, до виконання ним зобовязань за рішенням Коломийського міськрайонного суду по справі № 2-58/2011.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, у праві виїзду за межі України, до виконання ним своїх майнових зобов'язань по рішенню Коломийського міськрайонного суду по справі № 2-58/2011 про стягнення в солідарному порядку заборгованості на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Укргазбанк у розмірі 819 549,92 грн.

Не погоджуючись ухвалою суду представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової про відмову державному виконавцю у задоволенні подання, посилаючись на те, що при вирішенні даного спору суду першої інстанції неповно зясував обставини справи, дав неправильну оцінку поданим доказам та допустив порушення норм матеріального і процесуального права. На думку апелянта, державним виконавцем не надано доказів про ухиляння ним від виконання рішення суду та державним виконавцем не вжито всіх заходів примусового виконання рішення суду. Стверджує, що не ухиляється від зобовязання, покладеного на нього рішенням суду.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити цю скаргу. Представник відділу ДВС Коломийського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання зобовязання по сплаті 819 549,92 грн на заборгованості користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_5 Укргазбанк покладеного на нього судовим рішенням.

Проте з таким висновком погодитися не можна, оскільки судом першої інстанції порушено порядок для вирішення даного питання, виходячи з наступного.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Статтею 90 вказаного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", висновки Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутні.

Ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377 1 зазначеного вище Кодексу згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, державний виконавць звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання, копію постанови про відкриття провадження та копії виконавчих документів без надання будь-яких доказів про повідомлення боржника щодо відкриття провадження, відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, строків його добровільного виконання та доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що судом розгляд питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 відбувався без участі державного виконавця, саме на якого покладається тягар доказування факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Розглянувши подання державного виконавця без достатньо необхідної інформації про стан виконання рішення боржником, без витребування в порядку ст. 88 Закону України "Про виконавче провадження" для огляду матеріалів виконавчого провадження і без участі державного виконавця, на якого покладено обовязок доведення факту ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов'язання, баржник не може вважатися винним в ухиленні.

Отже становлено, що судом першої інстанції допущеного порушення порядку щодо вирішення подання державного виконавця про про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково. Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2014 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді: В.Д.Фединяк

ОСОБА_6

ОСОБА_7