Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/1572/16-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 24 Доповідач Кочетов Л. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого-судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Микитюк О.Ю., Шевчук А.М.,

за участю секретаря: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2, КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначив, що в жовтні 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля НОМЕР_1 та автомобіля НОМЕР_2. Винуватцем ДТП визнано водія автомобіля УАЗ-452Д ОСОБА_2, який є працівником КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради. На підставі страхового полісу ПрАТ «УПСК» здійснив виплату в розмірі 10752,87 грн. Згідно з експертним авто-товарознавчим дослідженням розмір завданих збитків склав 34537,21 грн. В зв»язку з цим, позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» щодо відшкодування вказаної суми, проте останнім було відмовлено у перегляді розміру страхового відшкодування. Просив стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в сумі 23754,34 грн.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 17241,76 грн. страхового відшкодування та судові витрати. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції застосував не належний матеріальний закон, апелянт у повному обсязі виконав свої зобов»язання, матеріали справи не містять документального підтвердження реальних збитків, будь-які суми, понад виплачену апелянтом компенсацію підлягають відшкодуванню за рахунок застрахованої особи, суд вийшов за межі позовних вимог.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07.10.2015 року о 11 год. 55 хв. в м. Житомирі на вул. Щорса, 80 відбулася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (власник «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради, з яким водій знаходився у трудових відносинах).

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 09.11.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП (а.с. 123).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля НОМЕР_2 - КП «Експлуатація штучних споруд» Житомирської міської ради була застрахована в ПрАТ "Українська пожежна-страхова компанія" згідно полісу № А1/6828248 від 24.10.2014 року. Згідно страхового договору страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 50000 грн., франшиза - 500 грн. (а.с. 6, 48).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що страхова компанія в межах укладеного договору зобов»язана відшкодувати позивачу спричинену шкоду, є правильним.

Вказаний висновок сторонами не оспорюється.

08.10.2015 року ОСОБА_1, як власник пошкодженого автомобіля, звернувся до Житомирської філії ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія" із повідомленням про факт ДТП за участю застрахованого транспортного засобу (а.с. 49-50).

В цей же день представником страховика був складений акт огляду транспортного засобу № 154 (а.с. 51-52).

Аварійним комісаром складено ремонтну калькуляцію від 15.10.2015 року, згідно якої вартість ремонту автомобіля позивача визначено в сумі 29562,85 грн. (а.с. 54-55).

Згідно звіту з оцінки транспортного засобу від 23.10.2015 року, складеного оцінювачем ФОП "ОСОБА_3П.", коефіцієнт фізичного зносу автомобіля НОМЕР_1 становить 0,70 (а.с.21-24).

18.11.2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування (а.с. 61).

Відповідно до страхового акту № ОЦ/011/000/15/0055 (аварійного сертифікату) № 939 від 30.11.2015 року страхове відшкодування (вартість відновлювального ремонту) була визначено з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, за виключенням безумовної франшизи та 20% ПДВ та склало 10752,87 грн. (а.с. 62).

ОСОБА_4 сума була перерахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія" на рахунок ОСОБА_1 згідно палатіжного доручення від 30.11.2015 року №939 (а.с. 18).

Вважаючи виплату заниженою, позивач звернувся з заявою про проведення експертного автотоварознавчого дослідження, згідно з висновком якого матеріальний збиток, заподіяний позивачу склав 34537,21 грн. (а.с. 7-16).

Після цього позивач звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з претензією щодо суми виплати (а.с. 17), але згідно з відповіддю від 22.12.2015 року, у перегляді рішення щодо розміру страхового відшкодування позивачу було відмовлено (а.с. 25-26).

Згідно п. 36.7. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Виходячи з аналізу вказаної норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у випадку незгоди з рішенням страховика про суму відшкодування, потерпілий має право таку суму оспорювати, в тому числі і в судовому порядку.

При цьому посилання апелянта на те, що потерпіла особа може самостійно обрати експерта лише у разі якщо страховик протягом 10 робочих днів не вжив заходи щодо визначення розміру збитків (п. 34.2 вказаного Закону) не може бути взято до уваги, оскільки вказана норма не регулює правовідносини щодо оспорювання розміру встановлених страховиком збитків у випадку незгоди з такими висновками, а лише передбачає залучення сторонніх експертів до первинного оцінювання збитків у випадку відмови страховика від виконання своїх обов»язків.

ОСОБА_4 не містить будь-яких обмежень щодо оспорювання висновків страховика, в тому числі й щодо суми відшкодування.

Оскільки свої висновки суд обгрунтовував саме положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на необхідність застосування якого посилається апелянт, твердження останнього про невірне застосування матеріального закону є надуманим.

Відповідно до висновку № 4125 судової автотоварознавчої експертизи від 06.05.2016 року, розмір матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_1 внаслідок ДТП, яка мала місце 07.10.2015 року, з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу та з врахуванням податку на додану вартість, на дату заподіяння збитку становить 32805,07 грн. (а.с. 90-93).

Вказана експертиза була призначена судом, і оскільки її висновки не спростовані, обгрунтовано покладена судом в основу рішення в частині визначення розміру спричинених збитків.

При цьому твердження апелянта про те, що матеріальна шкода не доведена, а висновок експертизи не є належним доказом, не грунтуються на законі.

Оскільки стягнення спричинених позивачу збитків у визначеній судом сумі охоплювалось умовами страхового договору, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув вказану суму із страховика.

Посилання останнього на те, що вказана сума підлягає стягненню з винуватців ДТП, є надуманим із вказаних вище підстав.

Оскільки позов заявлений до апелянта на суму більшу, ніж стягнута судовим рішенням, колегія суддів вважає, що посилання на вихід суду за межі позовних вимог не грунтується на матеріалах справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 06 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді