АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 766/1980/16-ц Головуючий в І інстанції Ігнатенко О.Й. Номер провадження 22-ц/791/215/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Семиженка Г.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарЧертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: ОСОБА_6, про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_7, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 листопада 2016 року,

встановила:

В квітні 2016 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа -ОСОБА_6, про захист прав споживачів, розірвання кредитного договору та стягнення коштів, зазначаючи, що 25 квітня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого їй було надано кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 800 доларів США, а також на сплату страхових платежів- 1800 доларів США. Фактично нею отримано у кредит 36 000 доларів США, що підтверджується ордером - розпорядженням від 25.04.2007 року.

За умовами договору вона як позичальник повинна сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 0,92% на місяць (11,04% річних ), винагороду за надання фінансового інструменту - 1,5% від суми виданого кредиту у момент його видання; 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати; відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Кінцевий термін повернення кредиту визначено- до 25.04.2012 року і встановлено обов'язок позичальника у період з 17 по 25 число кожного місяця сплачувати ануїтетний платіж в сумі 872 доларів США.

25.02.2009 року сторони уклали додаткову угоду №10 до наведеного вище кредитного договору, якою змінено відсоткову ставку до 1,09% на місяць (13,08% річних), передбачено щомісяця сплачувати 0,2 % від суми виданого кредиту за дострокове погашення кредиту та винагороду за проведення додаткового моніторингу, змінено строк кредитування - до 25.04.2022 року, а також змінено суму ануїтетного платежу на 357,03 доларів США щомісячно.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором банк уклав із ОСОБА_6 договір поруки від 25.04.2007 року.

Посилаючись на те, що в укладеному з нею кредитному договорі відсутня детальна інформація про умови споживчого кредитування та графік платежів; розмір ануїтетного платежу розрахований неправильно; визначений до нарахування та сплати розмір тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та комісії не відповідає умовам кредитного договору, в тому числі з врахуванням внесених до нього додатковою угодою від 25.02.2009 року змін, що вказує на істотне порушення умов договору банком; дострокове списання коштів з усіх її рахунків без достатніх на це правових підстав на погашення заборгованості за кредитним договором (безпідставно набуте майно), позивачка просила суд стягнути з відповідача платежі, що списані у порядку договірного списання коштів з розрахункових рахунків, відкритих на її ім'я та направлені на погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 10283 грн.75 коп., а також пеню за порушення умов кредитного договору в розмірі 1080 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 27 597 грн.40 коп.; достроково розірвати кредитний договір від 25.04.2007 року, зобов'язати відповідача прийняти від неї залишок заборгованості за кредитним договором в сумі 10 099,19 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 258 066,08 грн. та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням суду від 29 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_7, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що висновки суду зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин справи, не відповідають як умовам укладеного сторонами договору, так і положенням цивільного законодавства,які регулюють правовідносини, що виникли із кредитного договору та договору банківського рахунку, а також вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» щодо забезпечення прав позичальників при укладенні та виконанні договорів споживчого кредиту.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні представник відповідача-Логвіновська А.А доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що наданих позивачкою доказів недостатньо для підтвердження заявлених нею підстав позову, а дії банку у спірних правовідносинах є правомірними та такими, що відповідають положенням Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак погодитися з таким висновком суду повністю неможливо, оскільки він в частині позовних вимог про розірвання кредитного договору зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що 25 квітня 2007 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_5 отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 800 доларів США на споживчі цілі , а саме: на ремонт квартири- 36 540 доларів США та на сплату страхових платежів - 1800 доларів США ,які відповідно до п.п.2.1.3, 2.2.7 договору перераховуються банком згідно з укладеними позичальником страховими договорами у випадку непред'явлення останнім документів, що підтверджують сплату чергових страхових платежів за рахунок інших джерел до дат їхньої сплати , визначених договором страхування.

За користування кредитними коштами сторони встановили відсотки у розмірі 0,92% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом, передбачили сплату: винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту , 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати ; відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 кредитного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п.6.2 договору.

ОСОБА_5 як позичальник зобов'язалася повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами із встановленою сумою щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 872 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором 25.04.2007 року банк уклав із ОСОБА_6 договір поруки, за умовами якого поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором у повному обсязі.

25 лютого 2009 року між позивачем та відповідачкою укладена додаткова угода№10, якою внесені зміни до кредитного договору від 25.04.2007 року, а саме: абзац перший пункту 1.1 кредитного договору викладений у новій редакції, відповідно до якої банк зобов'язався надати ОСОБА_5 кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 25.04.2002р.по 25.04.2022р. включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 37 800 доларів США на споживчі цілі, а саме: на ремонт квартири-36 540 доларів США, а також у розмірі 1800 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 кредитного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно з п.6.2 договору. Періодом сплати вважати період з 17 про 25 число кожного місяця.

Додатковою угодою зменшено розмір щомісячного ануїтетного платежу до 357,03 доларів США і зазначено про те, що цей платіж складається із заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди (а.с.38).

Позивачка стверджує, що зрозуміла і сприйняла зміни до кредитного договору в частині щомісячної винагороди таким чином, що ця винагорода підлягає сплаті лише у випадку дострокового погашення нею кредиту та у випадку додаткового моніторингу, пов'язаного із невиконанням нею пункту 2.2.11 кредитного договору, яким позивальника зобов'язано для здійснення останнього погашення по кредиту звернутися до банку, який надасть інформацію про заборгованість ( кредит, відсотки, пені, винагороди).ОСОБА_5 вказує також на те, що ні до укладення кредитного договору, ні в момент вчинення правочинів банк не надав їй письмової (або усної) інформації про сукупну вартість споживчого кредиту із її детальним розписом та про реальну процентну ставку, що призвело до погодження нею умов кредитування, які були їй незрозумілі і які вона після зміни курсу долара США до гривні не змогла виконувати, що в свою чергу потягнуло необхідність сплачувати пеню за порушення умов договору, а отже завдало їй збитків.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення спірного кредитного договору та внесення до нього змін, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту ( перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо).

У договорі про надання споживчого кредиту також зазначається, серед інших умов, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача.

Наведеною нормою матеріального права передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, а частиною п'ятою статті 11 встановлено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором крім відсоткової ставки.

Згідно із положеннями ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).Недотримання особою, яка надає послуги зазначених вимог є підставою для розірвання договору за ініціативою споживача.

Для забезпечення виконання банками вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про надання споживчих кредитів та забезпечення надання банками споживачам повної інформації про сукупну вартість кредиту Правління Національного банку України 10.05.2007 року прийняло постанову №168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту", яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 13808 і якою банки зобов'язано забезпечувати виконання цих Правил у разі поширення інформації про послуги з надання кредитів споживачам; під час укладення кредитних договорів зі споживачами; у разі усних чи письмових звернень споживачів.

Зазначена постанова не була діючою на час укладення сторонами кредитного договору 25.04.2007 року, однак діяла на час укладення додаткової угоди про внесення змін до договору 25.02.2009 року та на час усного звернення позивачки щодо отримання необхідної інформації про умови кредитування.

Наведеною постановою банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши , зокрема про таке: орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту ( у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо). Інформація про платежі споживача надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну.

Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Постанова Національного банку України містить також вимоги щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору, які полягають в тому, що банки в кредитному договорі або в додатках до нього зобов'язані надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту із зазначенням процентної ставки та порядку обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютних операцій, юридичне оформлення тощо; переліку і розміру інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та(або) умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом , вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до наведених Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Банки зобов'язані у кредитному договорі зазначити сукупну вартість кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів.

У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач та надати останньому інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

При цьому банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь ( ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо ).

Наведені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та встановлені Національним банком України Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», при укладенні із ОСОБА_5 кредитного договору та додаткової угоди до нього не дотримані, попередня інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту в письмовій формі позивачці як позичальнику не надавалася, детальний розпис сукупної вартості кредиту в кредитному договорі або в додатку до нього не наданий, реальна процентна ставка не зазначена, абсолютне значення подорожчання кредиту не розраховане, про валютні ризики ОСОБА_5 не попереджена. Не містить кредитний договір і переліку та розміру страхових платежів, які ОСОБА_5 зобов'язана сплачувати на користь страхової компанії згідно з умовами договорів особистого страхування та страхування майна, а умова договору щодо надання кредиту в розмірі 1800 доларів США на сплату страхових платежів є незрозумілою та неконкретною, оскільки кредитування у цій частині здійснюється за умови та у випадку ненадання позичальником підтверджуючого документа про сплату чергових страхових платежів, що дає банку право сплатити ці платежі на користь страховика за рахунок кредиту, в результаті чого у позичальника виникає обов'язок погасити суму кредиту, направлену на сплату чергового страхового платежу і сплатити відсотки за користування цими коштами не пізніше 30 днів з дня їх перерахування банком. У разі непогашення цієї суми кредиту у наведений вище термін, вона вважається простроченою і позичальник зобов'язаний сплатити відсотки за особливими умовами.

При цьому, в якому порядку відбувається і чи відбувається взагалі, повідомлення банком позивальника про сплату страхових платежів та необхідність їх повернення на умовах кредиту в умовах кредитного договору не відображено, як і не зазначено про необхідність зміни в такому випадку розміру визначеного до сплати щомісячно ануїтетного платежу.

Не наданий банком також і сам графік платежів з посиланням на те, що встановлений ануїтетний платіж не потребує складення графіку.

В той же час ОСОБА_5 надала суду графік погашення кредитної угоди, зазначивши про те, що наведений документ наданий їй відповідачем на її вимогу, однак цей графік містить посилання на інший, ніж укладений з нею договір споживчого кредиту і в ньому йдеться про інший, ніж визначений для неї первісно розмір ануїтетного платежу (а.с.42-44).

Зважаючи на те, що представник відповідача при перегляді справи в апеляційному порядку не змогла надати пояснень з приводу допущених при укладенні спірного договору порушень законодавства та розбіжностей і неточностей в умовах спірної угоди, суд апеляційної інстанції в межах наданих йому ст.ст.10 та 303 ЦПК України 2004 року повноважень призначив у справі за клопотанням позивачки і її представника судову економічну експертизу, відповідно до висновку якої, складеного 27 вересня 2017 року, ануїтетний платіж в сумі 872 доларів США, а також ануїтетний платіж в сумі 357,03 доларів США , виходячи із нарахування платежів за формулою нарахування відсотків за кредитом, не відповідають умовам кредитного договору від 25.04.2007 року та додаткової угоди до нього від 25.02.2009 року, а також реальній процентній ставці.

Досліджуючи питання про те, чи включено до розміру ануїтетного платежу в сумі 357,03 доларів США після 25.02.2009року щомісячну винагороду у розмірі 0.20% від суми виданого кредиту в момент його надання (72доларів США), судовий експерт дійшов висновку, що на дату укладення додаткової угоди за умови нарахування щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту розмір ануїтетного платежу знаходиться в інтервалі 410,71 доларів США та 411,29 доларів США, а без нарахування щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту - в інтервалі 338,71 доларів США та 339,29 доларів США.

Враховуючи, що наведені експертом розбіжності відповідач не спростував та зважаючи, що зміненими умовами кредитного договору щомісячна винагорода встановлена банком за дострокове погашення кредиту та за проведення банком додаткового моніторингу у зв'язку з невиконанням позичальником відповідних умов договору, тобто за дії або бездіяльність, які могли і не настати та мають ознаки дій, що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що,починаючи з 25.02.2009 року у банку були відсутні підстави для нарахування щомісячної винагороди в розмірі 72 доларів США і що це нарахування сторони не погоджували, укладаючи додаткову до споживчого кредитного договору угоду.

Обґрунтованими колегія суддів вважає також доводи позивачки про те, що невиконання банком обов'язків щодо надання їй повної, доступної та зрозумілої інформації про умови кредитування, позбавило її можливості зробити компетентний та свідомий вибір при укладенні договору споживчого кредиту та реально оцінити свої можливості щодо виконання кредитних зобов'язань.

З огляду на наведене та враховуючи, що згідно із ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача, колегія суддів дійшла висновків, що ОСОБА_5 має встановлене ст.ст.11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» право розірвати укладений із відповідачем кредитний договір, обґрунтовано вважаючи, що з 25.02.2009 року щомісячна винагорода у розмірі 72 доларів США виплаті на користь банку не підлягає, в зв'язку з чим розмір її заборгованості перед відповідачем за станом на 24.01.2017 року становить 14 058,70 доларів США, як це визначено висновком судово-економічної експертизи, складеним судовим експертом Манжосіною О.В. 27 вересня 2017 року за №28 (т.2,а.с.25-158).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про розірвання кредитного договору підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про розірвання укладеного сторонами кредитного договору з наведених вище підстав.

Рішення суду в решті частині відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та умовам спірного договору споживчого кредитування, тому підстав для його скасування та задоволення позову колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги в частині законності та обґрунтованості судового рішення про відмову у задоволенні решта заявлених позивачкою вимог не містять посилання на закон чи докази, які б спростовували висновки суду у наведеній частині та підлягають відхиленню.

На підставі викладеного, ст.ст.11,15 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.387, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_7, частково задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 листопада 2016 року в частині відмови у задоволенні позову про розірвання кредитного договору скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Кредитний договір, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_5 25 квітня 2007 року розірвати.

В решті частині це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: Г.В. Семиженко

Т.Г. Чорна