АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (надалі - ТОВ «Нова Пошта») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 61 600 грн.

Зазначала, що з 19 жовтня 2015 року працювала на посаді фахівця (оператора) відділення № 292 Мережи відділень № 2 філії в м. Київ (Північ) ТОВ «Нова Пошта» та з 23 листопада 2015 року звільнена на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Посилаючись на те, що при звільненні були порушені її трудові права та несвоєчасно ознайомлено з наказом про звільнення й видано трудову книжку, просила позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та те, що позов було подано в межах строку звернення до суду без порушення тримісячного строку, за наявності достатніх доказів факту порушення відповідачем строку видачі трудової книжки, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі рішення нового змісту про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши представника ОСОБА_2, яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, що ОСОБА_2 перебувала із ТОВ «Нова Пошта» у трудових відносинах на посаді фахівця (оператора) відділення № 292 Мережи відділень № 2 філії в м. Київ (Північ) з 19 жовтня 2015 року по 23 листопада 2015 року, з посадовим окладом згідно штатного розпису з повним робочим днем 8 годин (а.с.7, 89-53).

Встановлено, що 09 листопада 2015 року ОСОБА_2 написала заяву про звільнення з роботи за угодою сторін 23 листопада 2015 року (а.с.24), а 11 листопада 2015 року написала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати у зв'язку з сімейними обставинами на 10 календарних днів з 12 листопада 2015 року (а.с.23).

Відповідно до змісту витягу з наказу від 23 листопада 2015 року № 219-К, ОСОБА_2 було звільнено за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України з посади фахівець (оператор) відділення № 292 Мережа відділень №2 філія м.Київ (Північ) (а.с.6).

Матеріалами справи доведено, що в день звільнення позивачка була відсутня на робочому місці.

В справі міститься копія листа ТОВ «Нова Пошта» до ОСОБА_2 №1169 від 23 листопада 2015 року, в змісті якого зазначено про необхідність з'явитися для отримання трудової книжки у зв'язку з її звільненням 23 листопада 2015 року та повідомлено про можливість письмово повідомити про згоду на відправлення трудової книжки цінним листом та вказати адресу відправлення у випадку, якщо позивачка не має можливості особисто її отримати (а.с.28).

Встановлено, що поштове повідомлення зареєстровано в журналі реєстрації вихідної кореспонденції товариства за №1169 й згідно пояснень представника відповідача, відправлено простою кореспонденцією (а.с.30).

Положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок не передбачено направлення на адресу звільненої особи листа, який містить прохання зявитися за трудовою книжкою, рекомендованою поштою.

В справі міститься повторне повідомлення ТОВ «Нова пошта» до ОСОБА_2 № 1602 від 05 жовтня 2016 року про необхідність з'явитися для отримання трудової книжки у зв'язку з її звільненням (а.с.34). Лист, як вбачається з копії квитанції, було направлено рекомендованим листом (а.с.35).

Встановлено, що ОСОБА_2 трудову книжку отримала 05 жовтня 2016 року й одночасно ознайомилася з наказом про звільнення (а.с.36).

09 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до начальника Головного управління держпраці в Київській області з проханням провести перевірку дотримання вимог трудового законодавства ТОВ «Нова пошта» з посиланням на невидачу відповідачем їй трудової книжки (а.с.38-64).

Відповідно до справи, заява ОСОБА_2 про проведення перевірки була перенаправлена до Управління держпраці у Полтавській області, яким в період з 03 жовтня 2016 року по 20 жовтня 2016 року здійснено перевірку щодо додержання ТОВ «Нова пошта» законодавства про працю.

За результатами перевірки не встановлено порушень трудового законодавства та не встановлено порушення діючого законодавства при направленні ОСОБА_2 простою кореспонденцією повідомлення про необхідність з]явитися за трудовою книжкою.

Доказів звернення ОСОБА_2 до відповідача з заявами про видачу трудової книжки та відмову останнього в цьому, матеріали справи не містять.

Твердження апеляційної скарги про наявність достатніх доказів факту порушення відповідачем строку видачі трудової книжки, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний з день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

За змістом ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. п. 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соцзахисту населення від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до п. 4 цієї Інструкції власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день: видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним.

Законодавець пов'язує виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки саме з виконанням обов'язку власника чи уповноваженого ним органу по її: видачі, а строк для звернення до суду з вимогами про його стягнення має обраховуватись з часу виконання останнім такого обов'язку.

Виходячи з наведеного, встановленню при вирішенні вимог позивачки про виплату середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягають з'ясуванню обставини пов'язані з тим, чи працювала вона у день звільнення, та, відповідно, коли у відповідача виник обов'язок по видачі йому трудової книжки.

Пунктом 7.1 Інструкції передбачено, що на підприємстві ведеться така документація щодо обліку бланків трудових книжок і заповнених трудових книжок: а) книга обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277; б) книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року № 277.

До книги обліку бланків трудових книжок і вкладишів до них вносяться усі операції, пов'язані з одержанням і витрачанням бланків трудових книжок і вкладишів до них із зазначенням серії та номера кожного бланку. Книга ведеться бухгалтерією підприємства. Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ведеться відділом кадрів або іншим підрозділом підприємства, який здійснює оформлення прийняття і звільнення працівників. У цій книзі реєструються всі трудові книжки, що прийняті від працівників при влаштуванні на роботу, а також трудові книжки і вкладиші до них із записом серії і номера, що видані працівникам знову. У разі одержання трудової книжки у зв'язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.

Матеріалами справи не доведено вини відповідача у затримці видачі ОСОБА_2 трудової книжки.

Не зверталася позивачка до товариства з заявою про направлення їй трудової книжки поштою.

За таких обставин, районний суд правомірно прийшов до висновку про те, що остільки позивачка в день звільнення не перебувала на робочому місці, не зверталася до роботодавця із заявами про видачу трудової книжки, відповідач виконав вимоги Інструкції та направив повідомлення про необхідність отримання трудової книжки, а отже,відсутня вина роботодавця щодо несвоєчасної видачі трудової книжки, що виключає наявність правових підстав для задоволеннязаявлених вимог позивачки.

При цьому, колегія суддів враховує й те, що Управлінням держпраці у Полтавській області було проведено перевірку в період з 03 жовтня 2016 року по 20 жовтня 2016 року щодо додержання ТОВ «Нова пошта» законодавства про працю та не встановлено порушень трудового законодавства йдіючого законодавства при направленні повідомлення простою поштою.

За таких обставин, коли вина відповідача у видачі ОСОБА_2 трудової книжки відсутня, колегія суддів визнає обґрунтованими висновки районного суду про відсутність правових підстав до стягнення з товариства на користь позивачки середнього заробітку за час перебування трудової книжки у роботодавця та недоведеності вимушеного прогулу.

Разом з тим, ухвалюючи рішення, районний суд припустився взаємовиключних висновків, остільки у мотивувальній частині судового рішення підставою до відмови у позові, окрім недоведеності, одночасно визнав пропуск позивачкою строку звернення у суд за захистом своїх прав, без поважних причин.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлено, що наказом № 219-к від 23 листопада 2015року ОСОБА_2 було звільнено з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП України, а з позовом у суд за захистом своїх прав позивачка звернулася 11 травня 2017року (а.с.6, 9).

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у абз. 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року з наступними змінами, якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2004 року, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Між тим, суд першої інстанції на керівні роз'яснення, які містяться у згаданих п.11 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2004 року та абз. 3 п. 4 постанови Пленуму № 9 від 06 листопада 1992 року уваги не звернув й прийшов до суперечливих висновків про відмову у позові як з підстав його недоведеності, так і звернення ОСОБА_2 у суд з позовом за сплином визначеного законом строку, без поважних причин.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції шляхом виключення з мотивувальної частини судового рішення посилання на відмову у позові за сплином строку позовної давності.

В решті рішення районного суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2017 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на відмову у позові за сплином строку позовної давності.

В решті рішення районного суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/16450/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/13048/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.