АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 536/2004/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1090/17Головуючий у 1-й інстанції Святська О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.,

суддів: Гальонкіна С.А., Мартєва С.Ю.

за участю секретаря Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року Кременчуцька місцева прокуратура звернулась до суду в інтересах держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_3 в сумі 2 087 грн. 24 коп. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування зазначеного позову зазначено, що ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.11.2016 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з примиренням винного з потерпілим. В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_3 перебував на лікуванні в травматологічному відділенні Кременчуцької ЦРЛ з 13.09.2016 року по 22.09.2016 року. На лікування ОСОБА_3 закладом охорони здоровя витрачено 2 087 грн. 24 коп.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі керівник Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчинені злочину та, відповідно, про обґрунтованість витрат, понесених закладом охорони здоров?я на лікування потерпілого від злочину, суперечать наданим у справу доказам та є наслідком неправильного застосування норм матеріального закону, якими врегульовані спірні правовідносини.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно до ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті заявлених вимог в разі неправильного застосування судом матеріального права.

Згідно ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23.11.2016 року кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбачено ч.2 ст.125 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від приватного обвинувачення. Цивільний позов керівника Кременчуцької місцевої прокуратури про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с.5-6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з особи на користь закладу охорони здоров'я можна стягнути витрати на лікування потерпілого від злочину лише тоді, коли вироком суду особу визнано винною у вчинені злочину, а оскільки потерпілий ОСОБА_3 відмовився від підтримання обвинувачення, вина ОСОБА_2 у заподіянні тілесних ушкоджень, внаслідок отримання яких ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні у Кременчуцькій центральній лікарні, є недоведеною.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Як роз?яснено у пункті сьомому постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.95 року N 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду (у тому числі без призначення покарання, із звільненням від покарання, про умовне засудження чи засудження з відстрочкою виконання вироку). В усіх інших випадках, передбачених ч.4 ст.93-1 КПК, таке відшкодування провадиться в порядку цивільного судочинства.

Статтею 93-1 КПК України 1960 року передбачалося, що кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, стягуються судом при постановленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я, органу Міністерства фінансів України або прокурора в порядку, передбаченому статтею 28 та частинами другою і третьою статті 93 цього Кодексу.

У разі, коли при постановленні вироку рішення про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, не було прийнято, стягнення їх провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом осіб, зазначених у частині першій цієї статті.

У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочинного діяння, в разі закриття кримінальної справи чи відмови у порушенні справи за обставин, передбачених пунктами 3, 6 частини першої статті 6, статтями 7, 7-2, 8, 9 і 10 цього Кодексу.

Чинний КПК України не містить аналогічної норми, проте аналіз положень глави 9 цього Кодексу дає підстави для висновку про те, що обвинувачений у кримінальному проваджені звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення (ч.2 ст.129 КПК України).

Таким чином, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення (п.7 ч.1 ст.284 КПК України), питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах.

За загальним правилом для покладення на особу відповідальності за шкоду, завдану неправомірними діями, суду необхідно встановити склад цивільного делікту (правопорушення): неправомірні дії (бездіяльність) особи, шкода, її розмір, а також причинно-наслідковий зв?язок між ними.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор надав такі докази: ухвалу Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року (а.с.5), розрахунок вартості лікування ОСОБА_3 у Кременчуцькій ЦРЛ з 13 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року (а.с.7).

Зазначеними належними і допустимими доказами підтверджується обставини, на які посилається прокурор в обгрунтування заявленої вимоги, а саме те, що 12 вересня 2016 року ОСОБА_2 умисно завдав тілесних ушкоджень ОСОБА_3, внаслідок чого останній проходив лікування у Кременчуцькій ЦРЛ з 13 вересня 2016 року по 22 вересня 2016 року і на його лікування закладом охорони здоров?я витрачено 2 087 грн. 24 коп.

Як слідує зі змісту ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 листопада 2016 року, ОСОБА_2 при вирішенні питання про закриття кримінального провадження своєї вини у заподіянні ОСОБА_3 тілесних ушкоджень не заперечував. Судове рішення про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.7 ч.1 ст.284 КПК України, ОСОБА_2 не оскаржив.

Окрім того, відповідач всупереч приписам ч.2 ст.1166 ЦК України не довів належними і допустимими доказами те, що шкоду завдано не з його вини. Не доведені також обставини, з якими спеціальна норма закону (ч.1 ст. 1206 ЦК України) пов?язує звільнення від цивільної відповідальності особи, внаслідок неправомірних дій якої лікувальний заклад витратив кошти на лікування потерпілого.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове про задоволення позову прокурора.

Частиною третьою ст.88 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач відповідно до п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви.

Тому на користь держави із ОСОБА_2 підлягає стягненню 1760 грн. судового збору.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі фінансового управління Кременчуцької районної державної адміністрації (вул.Соборна 14/23, м.Кременчук, 39600, код. , р/р 0219, банк-отримувач: ГУДКСУ в Полтавській області, МФО 831019, одержувач: Кременчуцьке УК/ Кременчуцький район/ 24060300/) кошти витрачені на стаціонарне лікування потерпілої від злочину в сумі 2087 грн. 24 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1760 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: С.А.Гальонкін

ОСОБА_4

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов