Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/163/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Мурашка С.І.

суддів - Голованя А.М., Карпенка О.Л.

при секретарі Дімановій Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «За нашу Перемогу!», ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «За нашу Перемогу!», ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» та з урахуванням уточнених позовних вимог (Т.1 а.с. 101-103) просили визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3, поширену ОСОБА_4, у № 06/16 щотижневого обласного рекламно - інформаційного видання «За нашу Перемогу!» від 01 квітня 2016 року, а саме:

-«гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп» прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_6 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн. неправомірної винагороди за зобовязання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_6, як міському голові м. Олександрія;

-ОСОБА_6 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та особисто передав по 100 000,00 грн. кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_6 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_6 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно.»

Визнати недостовірною інформацію відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3, поширену ОСОБА_4, відповідачем у справі, у № 06/16 щотижневого обласного рекламно - інформаційного видання «За нашу Перемогу!» від 01 квітня 2016 року, а саме:

«Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику - молдавану за «30 серебряників» кожний».

Стягнути з відповідачів у справі солідарно компенсацію завданої їм моральної шкоди по 50 000 грн. кожному та стягнути на їх користь сплачений судовий збір.

Зазначали, що вони є депутатами Олександрійської міської ради від Олександрійської міської організації політичної партії «УКРОП».

1 квітня 2016 року в місті ОСОБА_7 почалося розповсюдження чергового номеру (№ 06/16) щотижневого обласного рекламно - інформаційного видання «За нашу Перемогу!», засновником та видавцем якого є відповідач у справі.

На титульній сторінці зазначеного видання за підписом гр. ОСОБА_4 розміщено «Заяву (повідомлення), адресована директору Національного антикорупційного бюро України, про вчинення мешканцями м. Олександрія гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом з мером м. Олександрія ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст. 368 КК України».

В заяві йдеться про наступне: «гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп» прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_6 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн. неправомірної винагороди за зобовязання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_6, як міському голові м. Олександрія.

ОСОБА_6 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та особисто передав по 100 000,00 грн. кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_6 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_6 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно».

Процитовані витяги з даної публікації не відповідають дійсності. Поширена негативна недостовірна інформація порушує їхні особисті немайнові права, зокрема, ганьбить честь, гідність, ганьбить ділову репутацію, як депутатів міської ради, мешканців міста.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» про захист честі і гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди задоволений.

Визнано недостовірною, як такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 інформацію, поширену ОСОБА_4, у № 06/16 щотижневого обласного рекламно - інформаційного видання «За нашу Перемогу!» від 01 квітня 2016 року на першій сторінці газети, а саме:

- «гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп» прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_6 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн. неправомірної винагороди за зобовязання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_6, як міському голові м. Олександрія.

- ОСОБА_6 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_3. та ОСОБА_2 та особисто передав по 100 000,00 грн. кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_6 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_6 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно.»

«Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику - молдавану за «30 серебряників» кожний».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 50000 (пятдесят тисяч) грн. моральної шкоди, кожному.

В позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, щотижневого обласного рекламно-інформаційне видання « За нашу Перемогу!» про захист честі і гідності, ділової репутації і відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Додатковим рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_2 та на користь ОСОБА_3 по 650 грн. 60 коп. судового збору, з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити з підстав передбачених п.7 ст. 205 ЦПК України.

Зазначав, що в газеті «За нашу Перемогу!» №06/16 від 01 квітня 2016 року редакцією була розповсюджена його заява до правоохоронного органу про вчинення ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінального злочину.

Згідно відповідей з правоохоронних органів (НАБУ та Прокуратури Кіровоградської області) на даний час заява згідно норм КПК України належним чином не перевірена.

Судом не встановлено належного відповідача, так як з 01.04.2016 року він вже не працював в редакції редактором та керівником ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО» і на дату публікації, а саме 14.04.2015 року він працює заступником директора ВАТ завод «Агромаш».

ОСОБА_8 особисто своєї публікацію заяви до НАБУ в.о. головного редактора ОСОБА_9 не давав, тому нести відповідальність за недостовірність усієї газети №06/16 не може.

ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО» ліквідовано.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх представник ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Представники щотижневого обласного рекламно-інформаційного видання «За нашу Перемогу!» та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» в судове засідання не зявились про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

ОСОБА_8о. головного редактора газети «За нашу Україну!» ОСОБА_9 надійшла письмова думка щодо апеляційної скарги (т.2 а.с.48).

ОСОБА_8 ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» надійшло клопотання про відкладення або оголошення перерви у розгляді справи до прийняття рішення передбаченого КПК України по кримінальному провадженні заведеного по факту побиття ОСОБА_4 в судовому засіданні 11.11.2016 року в приміщенні Олександрійського міськрайонного суду (т.2 а.с.68).

Відповідно до положень ст.305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідачі представники яких не зявилися в судове засідання про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а наведенні в заяві про відкладення розгляду справи причини неявки представника відповідача ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станцій технічного обслуговування автомобілів» колегія суддів визнає неповажними, а також враховуючи визначений ст.303-1 строк розгляду апеляційної скарги, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників відповідачів, які не зявилися, що відповідає положенням ст.305 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в черговому номері (№ 06/16) щотижневого обласного рекламно - інформаційного видання «За нашу Перемогу!» на першій сторінці були розміщені фотографії позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із зазначенням їх прізвищ, імен та по-батькові, біографічних даних та зазначено, що вони обрані на виборах депутатів місцевих рад 25 жовтня 2015 року у багатомандатному виборчому окрузі від Олександрійської міської організації Політичної партії «Укроп» та про те, що вони працюють на комунальному підприємстві «Олександрійський центральний ринок».

Над даними фотографіями розміщена інформація :«Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику - молдавану за «30 серебряників» кожний». Крім того, великими літерами зазначено слово « Подонки».

Також, на цій сторінці розміщена заява (повідомлення) про вчинення мешканцями м.Олександрії ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом з мером м.Олександрії ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст.368 КК України, адресована директору НАБУ ОСОБА_10, такого змісту:

««гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп» прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_6 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн. неправомірної винагороди за зобовязання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_6, як міському голові м. Олександрія.

- ОСОБА_6 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та особисто передав по 100 000,00 грн. кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_6 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_6 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно.»

Підписаний даний лист головним редактором газети «За нашу Перемогу!» ОСОБА_4 та зазначена адреса для кореспонденції 28000, Кіровоградська область, м.Олександрія, головпоштамт а/с 65.

На сторінці 8 зазначено, що головним редактором газети являється ОСОБА_4, засновником газети є фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ( ВОЗ № 493271 від 4 листопада 2010 року) тираж газети 2000 екз. Адреса м.Олександрія, вул. Дзержинського,4, адреса для кореспонденції 28000, а/с 65, , друк газети здійснює ФОП ОСОБА_4

Згідно витягу з Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств, як суб'єкта інформаційної діяльності, газета «За нашу Перемогу!» зареєстрована Головним управлінням юстиції в Кіровоградській області 20 квітня 2007 року, серія та номер свідоцтва КГ 457/35р, її засновником єОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів», а не фізична особа-підприємець ОСОБА_4, як зазначено на 8 сторінці газети.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щотижневе обласне рекламно - інформаційне видання «За нашу Перемогу!» не зареєстроване як юридична особа.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична-особа-підприємець ОСОБА_4 припинив в свою діяльність та знятий з обліку 16 липня 2014 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» несуть солідарну відповідальність перед позивачами і вважав за можливе стягнути на їх користь по 50000 грн. моральної шкоди, кожному.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись неможна.

Матеріалами справи підтверджується, що в черговому номері (№ 06/16) щотижневого обласного рекламно - інформаційного видання «За нашу Перемогу!» на першій сторінці були розміщені фотографії позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 із зазначенням їх прізвищ, імен та по-батькові, біографічних даних та місце роботи (т.1 а.с.8).

Над фотографіями позивачів міститься напис: «Подонки», «Ці особи зрадили виборців та свою партію, продалися карлику - молдавану за «30 серебряників» кожний».

Під фотографіями позивачів розміщена заява (повідомлення) на імя директора НАБУ ОСОБА_11 про вчинення мешканцями м.Олександрії гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 разом з мером м.Олександрії ОСОБА_6 злочину, передбаченого ст.368 КК України.

Заява місить наступну інформацію:

««гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2, будучи обраними депутатами Олександрійської міської ради по виборчому списку партії «Укроп» прийняли від міського голови м. Олександрія ОСОБА_6 пропозицію та отримали по 100 000,00 грн. неправомірної винагороди за зобовязання не підтримувати пропозиції щодо недовіри гр. ОСОБА_6, як міському голові м. Олександрія.

- ОСОБА_6 двічі зустрічався з гр. гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та особисто передав по 100 000,00 грн. кожному в обмін на боргові розписки на ім'я третіх осіб. При цьому ОСОБА_6 завірив цих депутатів, що у разі якщо до закінчення терміну повноважень депутати ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не підтримають жодного голосування за вираз недовіри ОСОБА_6 - боргові розписки будуть їм повернуті безкоштовно.»

Заяву (повідомлення) підписано від імені головного редактора газети «За нашу Перемогу!» ОСОБА_4, на підпису наявний відтиск печатки ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів», а також зазначена адреса для кореспонденції 28000, Кіровоградська область, м.Олександрія, головпоштамт а/с 65.

На 8-й сторінці є інформація, що головним редактором газети є ОСОБА_4, засновником газети є фізична особа-підприємець ОСОБА_4 ( ВОЗ № 493271 від 4 листопада 2010 року) тираж газети 2000 екз. Адреса м.Олександрія, вул. Дзержинського,4, адреса для кореспонденції 28000, а/с 65, друк газети здійснює ФОП ОСОБА_4, відповідальний за випуск ОСОБА_9.

Згідно положень ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі статтею 47-1 Закону України Про інформацію ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Стаття 9 Конституції України передбачає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною ОСОБА_12 України, є частиною законодавства України.

Статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критики представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених частиною другою статті 10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним в демократичному суспільстві.

Аналіз зазначеного національного законодавства та статті 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

При цьому преса не повинна переступати межу, встановлену з метою захисту репутації інших осіб, але повинна повідомляти інформацію та ідеї з політичних питань, так само, як із питань, що становлять громадський інтерес. Не лише преса має завдання повідомляти таку інформацію, але й громадськість має право її отримувати (рішення Європейського суду з прав людини у справах: Лінгенс проти Австрії та Українська прес-група проти України).

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лінгенс проти Австрії суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

У пункті 21 постанови №1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року (далі Постанова) судам розяснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості, суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у ЗМІ, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_12 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї ОСОБА_12 Європи про право на недоторканність приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Статтями 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у ЗМІ визначено, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади та здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували чи виконують свої функції, при цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У пункті 15 Постанови зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких

обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові

права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного звязку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В Рішенні від 10.04.2003 року №8-рп/2003 Конституційного Суду України зазначено, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання законів посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи правоохоронного органу.

Водночас наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Встановлено, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є депутатами Олександрійської міської ради, тобто публічними особами та відіграють певну роль у суспільно-політичному житті територіальної громади міста, а тому підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої та сильної громадської критики (ображаючими, шокуючими чи викликаючи стурбованість висловами), в т.ч. і шляхом публічного громадського обговорення незалежно від того чи це обговорення відбувалось під час політичних дебатів у засобах масової інформації, чи під час громадського зібрання (мітингу), чи то в кулуарах чи на сторінках Інтернет видань тощо.

На запит представника позивачів ОСОБА_7 21.10.2016 року за №11-188/37512 НАБ України надало відповідь, що згідно даних системи електронного документообігу НАБУ «АСКОРД», 07.04.2016 року на адресу НАБУ надійшло звернення головного редактора газети «За нашу Перемогу!» ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО» ОСОБА_4 від 30.03.2016 року щодо можливого вчинення злочину, передбаченого ст.368 КК України депутатами Олександрійської міської ради ОСОБА_3, ОСОБА_2 та головою Олександрійської міської ради ОСОБА_6

Вказане звернення листом НАБУ від 12.04.2016 року направлено для розгляду відповідно до компетенції до прокуратури Кіровоградської області (т.1 а.с.182).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 не заперечував того факту, що він звертався до НАБУ з заявою про вчинення позивачами злочину, але заперечував, що опубліковував зазначене повідомлення в газеті.

Також ОСОБА_4 зазначав, що він не є головним редактором газети «За нашу Перемогу!», але текст заяви набирав в редакції газети, який залишився на компютері і редакція газети без погодження з ним опублікувала заяву, а своєї вини в публікації заяви не вбачає.

Такі доводи відповідача ОСОБА_4 спростовуються матеріалами справи.

Зокрема, зі змісту опублікованої в газеті заяви (повідомлення) адресованої НАБУ вбачається, що опубліковано не лише зміст заяви, а зроблено фотокопію заяви, яка містить особистий підпис особи, яка написала заяву та є відтиск печатки засновника газети ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО».

Заяву підписано головним редактором газети «За нашу Перемогу!» ОСОБА_4 і саме така заява від імені головного редактора газети «За нашу Перемогу!» ОСОБА_4 надійшла до НАБУ, що підтверджується відповіддю НАБУ 21.10.2016 року за №11-188/37512 (т.1 а.с.182).

Відповідач ОСОБА_4 мав право звернутися до правоохоронних органів з повідомленням (заявою), якщо у нього були всі підстави про вчинення злочину певними особами.

Але звернувшись із заявою до правоохоронних органів ОСОБА_4 зобовязаний був вжити вичерпних заходів, щоб запобігти поширенню викладеної в заяві до НАБУ інформації до здійснення перевірки правоохоронними органами.

Викладена в заяві інформація, яка опублікована в газеті, не є оціночним судженням, а реальним повідомленням про вчинення позивачами злочину і викладені факти можуть бути перевірені.

На час розгляду справи, як в суді першої так і апеляційної інстанцій викладена в заяві інформація не знайшла свого підтвердження, відповідач не надав належних та допустимих доказів про правдивість інформації, а тому вважається недостовірною.

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є публічними особами, тому вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у ЗМІ з приводу того, як вони виконували чи виконують свої функції, при цьому вони не мають більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Однак, в конкретному випадку в газеті «За нашу Перемогу!» від 01.04.2016 року №06/16 надана не критична оцінка роботи позивачів, як депутатів міської ради, а доведено до громадськості про вчинення ними злочину, таким чином відбулося поширення відомостей, які принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

З урахування викладеного, саме з вини відповідача ОСОБА_4, в газеті «За нашу Перемогу!» від 01.04.2016 року №06/16 поширено недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

Доводи ОСОБА_4, що він не є головним редактором газети «За нашу Перемогу!», не працює в ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО», яка є засновником газети, не звільняє його від відповідальності за поширення недостовірної інформації відносно позивачів, оскільки матеріалами справи підтверджується саме його вина у поширенні такої інформації.

За приписами ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Суд першої інстанції з посиланням на розяснення викладені в п.9 Постави дійшов висновку, що належними відповідачами по справі є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО», як засновник газети «За нашу Перемогу!», яка не є юридичною особою.

При цьому суд не навів жодних доводів, якими спільними діями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО» завдали шкоди позивачам.

Матеріалами справи підтверджується, що недостовірна інформація в газеті була опублікована з вини відповідача ОСОБА_4, а редакція газети «За нашу Перемогу!» нічого не змінюючи, дослівно відтворила адресовану НАБУ інформацію, а тому за приписами ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» Редакція газети та відповідно засновник газети ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для СТО» не несуть відповідальності за публікацію.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» та в частині стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 50000 грн. моральної шкоди кожному підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 моральної шкоди.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги, що рішення суду підлягає скасуванню та провадження у справі закриттю з підстав передбачених п.7 ст.205 ЦПК України, в звязку з ліквідацією ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів», оскільки згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» не перебуває в процесі припинення (т.2 а.с.149).

Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції не в повній мірі врахував принципу розумності і справедливості, тому колегія суддів вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди у 50000 грн. є завеликим, а тому приходить до висновку, що з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає стягненню моральна шкода в розмірі по 5000 (пять тисяч) грн., кожному.

В решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення.

Оскільки апеляційний судом ухвалюється нове рішення відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України підлягає зміні додаткове рішення Олександрійського міськрайонного суду від 14.11.2016 року, яким здійснено розподіл судових витрат, та з ОСОБА_4І на користь позивачів підлягає стягненню по 701 грн. 20 коп., кожному, судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу частково задоволено з позивачів на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню по 82 грн. 50 коп., з кожного, судових витрат.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 листопада 2016 рокув частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» та в частині стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 50000 грн. моральної шкоди кожному скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 5000 (п»ять тисяч) грн., кожному, моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5 «Українські виробники обладнання для станції технічного обслуговування автомобілів» про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2016 року змінити.

Стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 701 грн. 20 коп., кожному, судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 по 82 грн. 50 коп., з кожного, судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.І.Мурашко

Судді А.М.Головань

ОСОБА_13