Справа № 548/204/17
Провадження №2/548/242/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.03.2017 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Миркушіної Н.С.,
при секретарі - Вовк М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою, в обгрунтування якого зазначила, що 04 лютого 2014 року, громадянин України, НОМЕР_1, виданий Хорольським РВ УМВС України в Полтавській області, що мешкає за адресою м. Хорол, Полтавської області, вул. Суворова, 33, ОСОБА_2 під власноручну розписку, отримав у позивачки ОСОБА_1, кошти в борг в сумі 2500 (дві тисячі пятсот) доларів США, які зобовязувався повернути, як було зазначено в його розписці, через рік.
До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення зазначеної суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з"явилася, хоча вчасно та належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, але подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність.Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, хоча вчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про , що свідчить оголошення у засобах масової інформації " Зоря Полтавщини",
Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та підлягаючою задоволенню із наступних підстав.
Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобовязального права, пов'язані з ухиленням позичальника від виконання своїх обов'язків по поверненню суми позики позикодавцю, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України.
Відповідно до розписки від 04 лютого 2014 року, ОСОБА_2 відповідач по справі, позичив у ОСОБА_1 позивачки по справі, грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які повинен був повернути позивачці до 04.02.2015 року. 30.05.2015 року відповідач частково повернув позивачці борг у сумі 20 000 грн., про що позивачка зазначила у розписці та залишок боргу склав 40 000 грн. . Згідно розписки від 04 лютого 2014 року, відповідач отримав обумовлену суму грошей та зобов"язався її повернути у відповідні строки, але в порушення зазначених умов, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, повязані з борговими зобовязаннями і це підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожній особі гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.
Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, у відповідача виник обов'язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Таким чином, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Наведені обґрунтування стосовно того, що борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачкою є розписка, яка посвідчує і передання відповідачу визначеної грошової суми, викладені у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦК України є обовязковими для всіх судів України.
На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачкою була надана суду вищезазначена розписка позичальника ОСОБА_2 , яка посвідчує передання останньому позикодавцем ОСОБА_1 зазначеної грошової суми. Суд вважає, що текст розписки, складеним ОСОБА_2 , дійсно містить інформацію про отримання останнім грошових коштів від ОСОБА_1та його обовязок повернути грошові кошти у чітко визначені строки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Всупереч вимогам зазначеного чинного законодавства відповідач належним чином свої зобовязання по поверненню позики не виконав та не здійснив повернення позики у встановлений договором позики строк, тобто до 04.02.2015 року у звязку з чим допустив наявну заборгованість, що є підставою для стягнення з нього вказаної суми коштів на користь ОСОБА_1
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме, відповідно до зазначеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно отримав у позивачки ОСОБА_1 в борг відповідну суму грошей, яку зобовязався повернути в зазначений ним в розписці строки. В порушення норм закону та даних зобовязань, борг позивачці не повернув, тобто відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, а тому, сума боргу підлягає стягненню в судовому порядку з відповідача на користь позивачки в розмірі 40 000 грн.
Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд вважає, що викладені позивачкою в позові обставини знайшли своє підтвердження та приходить до однозначного висновку про необхідність задоволення заявлених позивачкою позовних вимог.
Крім того, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судових витрат, сплачених нею при зверненні до суду, в розмірі 551,20 грн., та судових витрат пов"язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 120, 00 грн. , так як саме з вини відповідача позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх порушений прав.
Керуючись ст. ст. 202, 207, 526, 527, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України,ст.ст. 1, 3, 4, 6, 10, 11, 15, 30, 57-60, 74, 88, 158, 169, 197, 208-209, 212-215, 224-226, 228, 233 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою,- задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 борг в сумі 40 000 (сорок тисяч гривень ) грн.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 витрати пов"язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 120, 00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий : Н.С. Миркушіна