Справа № 755/1220/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Івашко О.Л., Сиченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра» про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра» (надалі Театр) про визнання протиправним та скасування наказу посилаючись на те, що наказом № 27-ОД від 25.10.2016 року «Про зміну істотних умов праці у зв»язку з обов»язковістю виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсній процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016 року № 955-VIII припинено з 31 грудня дію безстрокових договорів з художнім та артистичним персоналом театру в якому працює позивач. Даний наказ є протиправним та підлягає скасуванню, по-перше, запровадження контрактної форми не є зміною істотних умов праці. По-друге, відповідач будь-яких правових актів щодо зміни організації виробництва праці в Театрі не приймав. Таким чином, спірним наказом йому було повідомлено про зміну істотних умов праці за відсутності фактичної зміни організації виробництва і праці на підприємстві, а тому повідомлення про зімну істотних умов праці є неправомірною, оскільки змін в організації виробництва і праці не має місця. По-третє, відповідно до ст. 247 КЗпП України, ст.ст. 21,38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» вирішення питання запровадження перегляду та змін норм праці, питання оплати праці працівників підприємства її форм систем, розцінок, тарифних сіток, схем посадових окладів, умов запровадження розмірів надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних виплат, питання робочого часу і часу відпочинку, вирішення інших умов праці працівників, так само як їх зміна здійснюється спільно з виборним органом первинної профспілкової організації, яка діє Театрі. В порушення вимог вказаного акту трудового законодавства України відповідач будь-яких погоджень, або інших форм спільних дій щодо запровадження змін виробництва і праці на підприємстві (що є обов»язковою умовою прийняття спірного наказу) з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації не проводив. Також відповідач не узгоджував зміну умов праці з профспілковою організацією. По-четверте, закон на підставі якого внесені зміни до Закону України «Про театри і театральну справу» порушує права позивача, оскільки замість безстрокового трудового договору вводиться контрактна форма, яка має поширюватись на тих осіб, які укладають трудові договори після набрання ним чинності. По-п'яте, відповідно до Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсній процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» набрання ним чинності є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 КЗпП України. В той же час, наказом № 27-ОД від 25 жовтня 2016 року передбачена ймовірність припинення трудових відносин між сторонами відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. Вказане свідчить про невідповідність наказу, який є предметом цього позову, нормам чинного законодавства.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просять суд, визнати протиправним і скасувати наказ Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра» № 27-ОД від 25.10.2016 року «Про зміну істотних умов праці у зв»язку з обов»язковістю виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсній процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» в частині припинення з 31.12.2016 року дію безстрокового договору з ОСОБА_1.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просять суд з врахуванням їх заперечень відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, наказом № 61-д від 03.09.1997 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду провідного майстра сцени на один рік Київського державного театру драми та комедії (а.с.52). Наказом № 50-д від 20.08.1998 року ОСОБА_1 провідного майстра сцени, у зв»язку з закінченням строкового трудового договору, переведено с 01.09.1998 року в штат театру (а.с.53).

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 872 від 25.05.2004 року Київського державного театру драми та комедії перейменований в Театрально-видовищний заклад культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра».

Положенням Театрально--видовищний заклад культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра» передбачено, що Театр є неприбудковим театрально-видовищним закладом культури, підпорядкованим Департаменту культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Власником та засновником Театру є територіальна громада міста Києва, від імені якої виступає Київська міська рада.

Згідно Наказу художнього керівника генерального Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра» № 27-ОД від 25.10.2016 року «Про зміну істотних умов праці у зв»язку з обов»язковістю виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсній процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» наказано припинити 31.12.2016 року дію безстрокових трудових договорів з художнім та артистичним персоналом театру ( додаток1). З 01 січня 2017 року укласти строкові контракти з працівниками художнього та артистичного персоналу, які надали письмову згоду на запропоновану зміну істотних умов праці (а.с.5). Даний наказ є оспорюваним.

В подальшому наказом № 35-ОД від 15 грудня 2016 року щодо внесення змін до наказу № 27-ОД від 25.10.2016 року «Про зміну істотних умов праці у зв»язку обов»язковістю виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсній процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII відповідно до якого внесено зміни в абзац 2 вступної частини та викладено в наступній редакції: відповідно до п.2 Прикінцевих Положень вищезазначеного Закону набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з професійним творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів (а.с.6).

29.12.2016 року ОСОБА_1 був надісланий лист з додатками для ознайомлення, а саме: наказ № 27-ОД від 25.10.2016 року, наказ № 35-ОД від 15.12.2016 року, попередження та проект контракту (а.с.7).

Наказом № 07-ОД від 14 лютого 2017 року про попередження працівників творчого та артистичного персоналу про звільнення з 23.02.2017 року у зв»язку з не укладанням контракту на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсній процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII наказано попередити, що всі працівники творчого та артистичного персоналу театру, які до 23.02.2017 року не уклали контракт строком на три роки на виконання вимог статті з Прикінцевих Положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсній процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII будуть звільнені на підставі пункту 9 частини першої статті 36 КЗпП України (припинення трудового договору з підстав, передбачених іншими Законами) (а.с.40,41).

Наказом № 19-К/1 від 23.02.2017 року ОСОБА_1 звільнено з посади провідного майстра сцени 23.02.2017 року на підставі пункту 9 статті 36 (підстави, передбачені іншими законами) (а.с.46).

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п.2, 3 Прикінцевих положень Закону № 955-VIII, набрання чинності цим Законом є підставою для припинення безстрокового трудового договору з керівниками державних та комунальних закладів культури, а також з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури згідно з пунктом 9 статті 36 Кодексу законів про працю України. Ця норма не поширюється на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів. З працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини 3 статті 21 КЗпП України №12-рп/98 від 09.07.1998р. роз'яснено, що контрактна форма трудового договору може впроваджуватись лише законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016р. №955-VIII статті 19, 20 Закону України «Про театри і театральну справу» викладено у новій редакції.

Статтею 20 Закону України «Про театри та театральну справу» передбачено, що до професійних творчих працівників театру належать художній та артистичний персонал театру. Трудові відносини з професійними, творчими працівниками, художнім та артистичним персоналом державних та комунальних театрів оформлюються шляхом укладання контрактів.

Відповідно до переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2006 року № 208 посада, яку обіймав ОСОБА_1, відноситься до посад професійних творчих працівників.

Таким чином, з викладеного вбачається, що дія ЗаконуУкраїни «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016р. №955-VIII розповсюджується на ОСОБА_1, а оспорюваний наказ винесений на виконання вищенаведених норм Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України, при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний врахувати висновки Верховного Суду України, викладенні у рішеннях прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України.

Приписами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 26.12.2012р. по справі №6-156цс12, зазначено, що на контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

З врахуванням викладеного, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що примушування працівника, який працює на умовах безстрокового трудового договору до укладення контракту з обмежених строком дії є погіршенням його становища є безпідставними.

Згідно ч.ч.3,4 ст.32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36цього Кодексу.

У п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. №9 роз'яснено, що відмова працівника укласти контракт може бути підставою для припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП у тому разі, коли відповідно до законодавства така форма трудового договору для даного працівника була обов'язкова.

З викладеного вбачається, що укладення контракту з раніше прийнятим працівником є одним із різновидів змін в організації виробництва та праці, що зумовлює зміну істотних умов праці, а тому доводи позивача, що для нього не відбулися зміни істотних умов праці є такими, що не заслуговують на увагу.

Одночасно із цим, суд відхиляє доводи позивача про те, що оспорюваний наказ винесений без погодження із первинною профспілковою організацією, що порушує ст.247 КЗпП України, ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки жодним із цих Законів не передбачено необхідності погодження з органом первинної профспілкової організації змін істотних умов праці та вони введені не підприємством, а Законом.

Що стосується доводів позивача, що вказаний Закон не поширюється на нього, оскільки він не має зворотної сили, то слід зазначити наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28.01.2016р. №955-VIII передбачено, що з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом укладається контракт строком від одного до трьох років без проведення конкурсу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що норма Закону, якою запроваджено обов»язкове укладання строкового контракту з працівниками художнього та артистичного персоналу, які перебувають у трудових відносинах з державними та комунальними закладами культури, не визнавалась неконституційною, тому суд вважає, що керівництво Театрально--видовищного закладу культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра» діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.1 Цивільного процесуального кодексу України)

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. (ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 9, 21, 32, п.9 ч.1 ст. 36, 247 КЗпП України, ст. 20 Закону України «Про театр та театральну справу», ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.15 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 355, 360-7 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до Театрально-видовищного закладу культури «Київський академічний театр драми і комедії на Лівому березі Дніпра» про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.О.Яровенко