У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 05 квітня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоКоротуна В.М., суддів: представника позивача Завгородньої І.М., Мазур Л.М., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до відкритого акціонерного товариства «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» в особі ліквідатора Гези Яніни Вікторівни про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У березні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 02 липня 2012 року на товарній біржі «Донецька універсальна товарна біржа» ліквідатором ВАТ «Завод залізобетонних виробів і конструкцій» проведено аукціон з продажу об'єктів незавершеного будівництва бази відпочинку в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області, за результатами якого він визнаний переможцем. 03 липня 2012 року між ним та ВАТ «Завод залізобетонних виробів і конструкцій», в особі ліквідатора Гези Я.В., у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу об'єктів незавершеного будівництва, за яким він сплатив 26 017 гривень 20 копійок, а продавець за актом прийому-передачі передав йому спірне майно. Посилаючись на те, що істотні умови договору купівлі-продажу сторонами виконані у повному обсязі, проте продавець ухиляється від нотаріального посвідчення договору, просив суд на підставі ст. 220 ЦК України визнати договір купівлі-продажу дійсним; визнати за ним право власності на нерухоме майно, розташоване в АДРЕСА_1, а саме: об'єкти незавершеного будівництва: спальний корпус літ. «Б» з відкритою терасою літ. «б», площею забудови 108,4 кв. м; спальний корпус літ. «В» з відкритою терасою літ. «в», площею забудови 108,7 кв. м; спальний корпус «Г» з відкритою терасою літ. «г», площею забудови 109,2 кв. м; спальний корпус літ «Д» з відкритою терасою літ «д», площею забудови 108,4 кв. м; спальний корпус літ «Е» з відкритою терасою літ «е», площею забудови 109,2 кв. м. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 14 березня 2013 року позов задоволено. Договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, розташованого в Херсонській області, Голопристанського району, с. З. Порт, вулиця б/в, будинок б/н, укладеного 03.07.2012 року між ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» в особі ліквідатора Гези Я.В., діючого на підставі постанови Господарського суду Донецької області від 22.08.2011 року (продавцем) та ОСОБА_7 (покупцем) визнано дійсним. Визано за ОСОБА_7 право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 а саме: на будующийся спальний корпус літ. «Б» з відкритою терасою літ. «б», з площею забудови 108,4 кв.м, загальний корпус літ. «В» з відкритою терасою літ. «в» з площею забудови 108,7 кв.м, спальний корпус літ. «Г» з відкритою терасою літ. «г», з площею забудови 109,2 кв.м, спальний корпус літ. «Д» з відкритою терасою літ. «д» з площею забудови 108,4 кв.м, спальний корпус літ. «Е» з відкритою терасою літ. «е» з площею забудови 109,2 кв.м. Додатковим рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 27 липня 2015 року визнано за ОСОБА_7 право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а саме пансіонат, до якого належить спальний корпус літ. «Б» з відкритою терасою літ. «б», з площею забудови 108,4 кв.м, загальний корпус літ. «В» з відкритою терасою літ. «в» з площею забудови 108,7 кв.м, спальний корпус літ. «Г» з відкритою терасою літ. «г», з площею забудови 109,2 кв.м, спальний корпус літ. «Д» з відкритою терасою літ. «д» з площею забудови 108,4 кв.м, спальний корпус літ. «Е» з відкритою терасою літ. «е» з площею забудови 109,2 кв.м. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 30 червня 2016 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вирішено питання про стягнення судового збору. У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно з державним актом на право постійного користування землею, серія ХС-VIII від 19 серпня 1994 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 18, шахті «Бутовська» виробничого об'»єднання «Макіїввугілля» у постійне користування для будівництва бази відпочинку відповідно до розпорядження Ради Міністрів УРСР від 31 січня 1989 року № 41-Р надана земельна ділянка площею 4,2 га, яка знаходиться у межах Новофедорівської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Рішенням Херсонської обласної Ради від 14 лютого 1995 року шахті «Бутовська» ДП «Макіївугілля» для будівництва бази відпочинку та під'їзного шляху до неї у постійне користування додатково надано земельну ділянку площею 7,0 га. Згідно з відомостями про нерухоме державне майно станом на 01 квітня 2016 року на балансі ДП «Макіїввугілля» перебувають будівлі невиробничого призначення, що знаходяться у недобудованому стані - база відпочинку на 300 місць в с. Залізний Порт Голопристанського району Херсонської області; земельна ділянка надана згідно державного акта у постійне користування. В обгрунтування заявлених вимог позивач надав копію договору оренди земельної ділянки від 03 березня 2005 року, укладеного між Новофедорівською сільською радою Голопристанськоіо району та ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій», за яким у користування Товариству строком на два роки для будівництва бази відпочинку із земель запасу сільської ради передана ділянка площею 1,00 га на підставі рішення ради № 272 від 26 жовтня 2001 року. Разом з тим, згідно з вказаним рішенням Новофедорівської сільської ради від 26 жовтня 2001 року № 272 вирішено виділи заводу земельну ділянку із земель запасу сільської ради під будівництво бази відпочинку в с. Залізний Порт із зобов'язанням у строк до 01 лютого 2002 року підготувати акт відводу землі та технічну документацію для виготовлення державного акту на право постійного користування землею. Оскільки документи у визначений строк відповідачем не виготовлено, вказане рішення втратило чинність, у зв'язку з чим апеляційний суд вірно вважав, що воно не могло бути підставою для укладення договору оренди землі від 03 березня 2005 року, а також врахував, що земельні ділянки, на яких розташовані спірні об'єкти незавершеного будівництва, на час їх передачі у постійне користування державного підприємства «Макіїввугілля», перебували у державній власності відповідно до приписів ст. 3 ЗК УРСР (в редакції від 08 липня 1970 року) та ст. ст. 3, 4 ЗК України (в редакції від 18 грудня 1990 року) та відповідно до ст. 31 цього Кодексу у ДП «Макіїввугілля» не вилучалися та позивачем не доведено факт будівництва відповідачем об'єктів нерухомості. Крім того, судом встановлено, що 02 липня 2012 року на товарній біржі «Донецька універсальна товарна біржа» проведено аукціон з продажу належного ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій» майна у вигляді спальних корпусів пансіонату, які будуються, що реалізувався як будівельні матеріали під розбирання, розташованого в АДРЕСА_1. Згідно з протоколом № 1 аукціону № 40 з продажу вказаного майна переможцем аукціону визнаний ОСОБА_7 03 липня 2012 року між ВАТ «Завод залізобетонних, бетонних виробів і конструкцій», в особі ліквідатора Гези Я.В., та ОСОБА_7 у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є пансіонат з об'єктами незавершеного будівництва спальних корпусів літ. «Б-Е» з відкритими терасами літ. «б-е». Продаж об'єктів нерухомості здійснено за 26 017 гривень 20 копійок. Того ж дня між сторонами підписано акт прийому-передачі спірного майна. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Статтею 657 ЦК України(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Як роз'яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Встановивши, що оспорюваний договір купівлі-продажу в силу ст. 657 ЦК України підлягав і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання його дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України, а також визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року (справа № 6-49цс13). Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_4 відхилити. Рішення апеляційного суду Херсонської області від 30 червня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий В.М. Коротун Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк