Єдиний унікальний номер 233/980/17 Номер провадження 22-ц/775/1947/2017
суддя доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1947/2017
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Жданової В.С.,

суддів: Космачевської Т.В., Санікової О.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року № 233/980/17 р., повний текст якого виготовлений 06 жовтня 2017 р., головуючий у 1 інстанції суддя Бєлостоцька О. В. за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н в розмірі 93536 грн. 36 коп., в якому зазначав, що відповідно до договору від 13.12.2007 року відповідач отримала від Банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 12000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник ОСОБА_1 систематично порушувала свої договірні зобовязання у з»язку з чим станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість за кредитом 11204 грн. 41 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 74589 грн. 74 коп., заборгованість по пені та комісії 3050 грн. 00 коп., фіксована частини штрафу 250 грн., процентна складова штрафу 4442 грн. 21 коп., а всього заборгованість у загальному розмірі 93536 грн. 36 коп., яку просив стягнути з відповідача у повному обсязі.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволений частково, з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 13.12. 2007 року станом на 31 січня 2017 року в сумі 27303 (двадцять сім тисяч триста три) грн. 29 коп., яка складається з: 11204 грн. 41 коп. заборгованість за кредитом; 16098 грн. 88 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що надані банком копія заяви позичальника від 13.12.2007 року, копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», копія Умов та правила надання банківських послуг не є належними доказами в розумінні ст. ст. 59 ч. 2, 64 ЦПК України, оскільки суд не пересвідчився у їх відповідності оригіналам. Позивач на вимогу суду не надав оригінали документів, тому відсутні належні докази, що між сторонами взагалі укладався договір про надання банківських послуг. Пам'ятка клієнта, Умови та правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, тому їх не можна вважати складовою частиною договору. В обґрунтування доводів посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену по справі № 6-240цс14, відповідно до якої, якщо Умови кредитування не підписані відповідачем, то у такому разі їх неможливо визнати належним та допустимим доказом по справі, такі Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Наданий позивачем розрахунок заборгованості вважає калькуляцією, яка також не є належним доказом по справі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просить її задовольнити.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» просить справу розглянути без її участі, апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що воно ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що 13.12.2007року відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк». Вказана заява містить номер виданої ОСОБА_1 кредитної картки - 803839 та вид картки кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк ОСОБА_1 погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідач погодилася з тим, що підписана нею заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. В заяві вказано, що позичальник ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила факт надання їй повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк» та визнала факт укладання договору про надання банківських послуг. На підтвердження наміру укласти договір відповідач надала довідку з місця роботи про свої доходи.

Відповідно до умов кредитного договору б/н від 13.12.2007 року відповідач ОСОБА_1 отримала від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості. Сторони узгодили розмір та термін внесення щомісячних платежів 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, наступного за звітним. Розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався банком: 27.09.2008 р. становив 8000 грн., 25.12.2008р. - 6000 грн., 19.11. 2009 року 5540 гривень, 11.05. 2011р. - 6540 грн., 24.12. 2012р. 9000 грн., 09.03.2013 року 12000 грн., 09.09.2014 р. - 11210 грн., 18.08. 2015 р. - 11210 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» були видані ОСОБА_1 картки: № 803839 датою відкриття 22.11. 2007 р. терміном дії по листопад 2011 р. та № 982441 датою відкриття 21.12. 2011 р. терміном дії по вересень 2015 року.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами (знімала готівкові кошти в банкоматах, оплачувала вартість покупок в магазинах), здійснювала часткове погашення кредиту, останнє погашення 25.04.2014 р. в сумі 550 грн. Оскільки відповідач не виконала свої зобов»язання за договором, суд стягнув на користь позивача залишок заборгованості за кредитом 11204 грн. 41 коп. та проценти за користування кредитними коштами 16098 грн. 88 коп., суму яких визначив з урахуванням 36% річних, які була обумовлені сторонами при укладанні договору у грудні 2007 р. У задоволенні позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафів суд першої інстанції відмовив відповідно до ст. Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентів за користування кредитом, суд першої інстанції визнав доведений факт укладання між сторонами кредитного договору, пославшись на заяву позичальника про відкриття карткового рахунку ( а.с.7), довідку про умови кредитування за підписом позичальника ( а.с.8), Умови та Правила надання банківських послуг, які відповідач прийняла без зауважень ( а.с. 9), розрахунок заборгованості ( а.с. 4), анкету-заяву( а.с.105), довідку відповідача про доходи ( а.с. 106), які надані в копіях.

Вказані докази суд першої інстанції визнав належними, допустимими та достатніми для вирішення заявленого позову.

Такий висновок є вірним, зроблений судом у відповідності до норм цивільного процесуального закону та конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 76 ЦПК ( ст. 57 ЦПК в редакції 2004 р. )України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, показаннями свідків, висновками експертів тощо .

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції зазначив, що надати в судове засідання оригінали документів кредитної справи неможливо, оскільки вони знаходяться в м. Донецьку - в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція відповідно до Указу Президента України «Про Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року за №405/2014».

Таким чином, ненадання позивачем до матеріалів справи оригіналу кредитного договору не свідчить про відсутність кредитних зобовязань між сторонами, які підтверджені належним чином засвідченими копіями заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунком заборгованості, випискою по рахунку.

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії».

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не укладала кредитний договір, оскільки у письмовій формі договір не укладався, а заяву-анкету не можна вважати доказом укладання кредитного договору, підпис позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг відсутній, тому у відповідача не виникає будь-яких зобовязань перед банком.

Встановлено, що 13 грудня 2007 року ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 7), яка містить номер виданої ОСОБА_1 кредитної картки - 803839 та вид картки кредитка «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.7 на звороті). Підписавши заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, ОСОБА_1 погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг (а.с. 9-14).

Пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною кредитного договору визначено, що позичальник дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і позичальник дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, що встановлюється банком.

Відповідно до п.п. 6.5, 6.6 Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсоткам за його використання, за перевикористання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії відповідно до визначених у договорі умов.

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідач користувалась кредитним лімітом, отже, погодилась з умовами кредитування, розміром процентів за користування кредитом та відповідальністю, яка настає в разі порушення умов договору.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про видачу кредитної картки ( а.с.7,а.с.110), довідка про ознайомлення з умовами кредитування за підписом позичальника ОСОБА_1, довідка про доходи відповідача, яку вона надавала банку у підтвердження своєї платоспроможності(а.с.106).

Крім того, надана виписка із особового рахунку, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, проводила розрахунки, купувала товари, періодично погашала заборгованість ( а.с.69).

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи представника відповідача, які об»єктивно спростовуються сукупністю вказаних документів та діями відповідача, яка користувалась кредитною карткою, строк дії якої по вересень 2015 року.

Посилання представника відповідача на правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 є в даному випадку недоречним, оскільки викладена в Постанові правова позиція не стосується даних правовідносин. В справі, на яку посилається представник відповідача, викладена позиція про зміну Умов надання споживчого кредиту фізичним особам щодо збільшення позовної давності, де положення ч. 1 ст. 259 ЦК України вимагає письмової згоди, а в даній справі - про Умови і правила надання банківських послуг як складову частину кредитного договору, з умовами якої відповідач ознайомилась, підписавши анкету - заяву.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді :

Повний текс постанови складений 21 грудня 2017 року.