"03" квітня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді Гончарука В.П.,
за участі секретаря Краснової І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» , про визнання права власності на автомобіль та скасування арешту, суд
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав, що містить зміст позовної заяви, не заперечував проти ухвалення рішення суду при заочному розгляді справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.
На підставі ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, наведені сторонами доводи та заперечення, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Статтями 2, 7 Закону України «Про нотаріат» передбачено загальні засади здійснення нотаріальної діяльності, відповідно до яких правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон, інші законодавчі акти України.
Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують доручення, складені від імені однієї або кількох осіб, на ім'я однієї або кількох осіб.
Судом встановлено, що 27.11.2010 року ОСОБА_2 надав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б.П., строком дії до 27.11.2015 року, якою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уповноважено укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом, зокрема: керувати з правом використання за межами України, продати, обміняти, здати в оренду, за ціною та на умовах на розсуд уповноваженого (них) належним ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22.07.2008 року, транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1. (а.с. 7)
25.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В. посвідчено Договір купівлі-продажу автомобіля, за умовами якого представник продавця ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності від 27.11.2010 року, від імені ОСОБА_2, продав та передав у власність покупцю ОСОБА_1 автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1, належний продавцю ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 22.07.2008 року.
Згідно п. 5 Договору, представник продавця свідчить, що продавець ОСОБА_2 дійсно є власником автомобіля, він не має обмежень щодо свого права розпорядження автомобілем; автомобіль на момент укладення цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не наданий в заставу, не переданий в оренду чи безоплатне користування, не є предметом обтяження, в податковій заставі та під забороною (арештом) не перебуває; питання права власності на автомобіль не є предметом судового розгляду, будь-які спори відносно зазначеного автомобіля відсутні. Відсутність заборони відчуження (арешту), податкової застави підтверджується Витягом з Єдиного реєстру заборон рухомого майна про податкові застави № 48410810 від 25.11.2015 року. (а.с. 8-9)
Разом з тим, відповідно до даних Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № НОМЕР_3 від 25.11.2015 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шабінською А.В., якою було посвідчено вищенаведений Договір купівлі-продажу автомобіля від 25.11.2015 року, автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1, належний ОСОБА_2, перебуває під забороною відчуження у зв'язку із арештом автомобіля на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 38716503 від 03.07.2013 року, винесеної державним виконавцем Амур-Нижньодніпровького ВДВС Дніпропетровського МУЮ. (а.с. 10-11; 73)
Крім того, відповідно до даних зазначеного Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № НОМЕР_3 від 25.11.2015 року, автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1, належний на праві власності ОСОБА_2, є об'єктом застави за Договором застави транспортного засобу № 4699-014/08Р від 22.09.2008 року, укладеного з ПАТ КБ «Правекс-Банк». (а.с. 10-11)
На звернення ОСОБА_1 Регіональним сервісним центром в м. Києві листом від 18.04.2016 року №31/26-М-327 повідомлено, що за результатами звірення з базою автоматизованої інформаційної системи МВС України станом на 31.03.2016 року автомобіль «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1, перебуває під арештом ВДВС Дніпровського РУЮ № 1174/3 від 17.04.2015 року. (а.с. 14)
Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.
Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.
Відповідно до частини першої та абзацу першого і другого частини третьої статті 202, частини 1, 4 статті 203 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положення статті 630 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту, якщо вони відповідають вимогам статті 7 цього Кодексу. Дане положення означає, що положення типових договорів є свого роду звичаями ділового обороту, які склалися впродовж років в певних сферах правовідносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст. Винятком є умови, які конкретно передбачені законом щодо того чи іншого виду договорів. Змістом договору є умови, які сторони передбачили в угоді. Частина 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода.
Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.
У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.
Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.
У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.
Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).
Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 Цивільного кодексу України.
За частиною третьою статті 244 Цивільного кодексу України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.
Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).
Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.
Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).
Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. (ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України)
Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.
Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.
Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.
Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.
Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч. 1 та ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України).
Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно.
Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права.
За правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).
Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Так, предмет спору становлять вимоги позивача про визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1, та зняття арешту з автомобіля марки «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1, який накладено відповідно до постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 17.04.2015 року № 1174/3, вказуючи на порушення права власності позивача на спірний транспортний засіб, що набуто на підставі договору купівлі-продажу автомобіля, оформленого сторонами у виді нотаріально посвідченої довіреності від 27.11.2010 року, у подальшому на підставі укладеного договору купівлі-продажу автомобіля від 25.11.2015 року, та яке не може бути реалізоване позивачем з огляду на арешт транспортного засобу, накладений державним виконавцем в межах процедури виконавчого провадження про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості.
Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення позивача, керуючись законодавством, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «CHEVROLET LACETTI», державний номерний знак НОМЕР_1, з огляду на те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів набуття ним права власності на спірний автомобіль, оскільки надана на дослідження нотаріально посвідчена довіреність від 27.11.2010 року, якою відповідачем, як власником транспортного засобу, уповноважено позивача на розпорядження спірним транспортним засобом, не є підтвердженням факту переходу права власності на такий транспортний засіб позивачу. Крім того, суд критично оцінює факт набуття позивачем права власності на спірний транспортний засіб шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу автомобіля від 25.11.2015 року, - з огляду на відсутність факту подальшої його державної реєстрації, тобто відповідного оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту), що не заперечено позивачем під час судового розгляду справи.
Таким чином, за відсутності доказів набуття позивачем права власності на спірний транспортний засіб - відсутні підстави захисту такого права у розумінні статті 392 Цивільного кодексу України, що також виключає право позивача на задоволення вимоги про зняття арешту з автомобіля, накладеного в межах процедури виконавчого провадження відносно кредитної заборгованості відповідача.
При цьому судом ураховано, що позивач, звертаючись до суду із вимогою про зняття арешту з транспортного засобу, зазначив відповідачем по справі фізичну особу, яка не являється суб'єктом реалізації права накладення або зняття арешту з транспортного засобу, що є повноваженнями державного виконавця відповідної виконавчої служби, яка позивачем залучена до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, та яка, відповідно, не наділена процесуальними правами та обов'язками сторони спірних правовідносин, тому позовні вимоги, пред'явлені до третьої особи, не підлягають до задоволення в порядку судового розгляду справи.
Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання права власності на автомобіль та скасування арешту - є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення в повному обсязі.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 202-204, 244, 328, 334, 392, 626, 628-630, 638, 640, 655 Цивільного кодексу України, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, який затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року за № 1388, ст.ст. 3, 11,15, 10, 57, 58, 60, 208, 212-215, 218, 224-226, 232, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання права власності на автомобіль та скасування арешту - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом, а особами, що приймали участь у судовому розгляді але були відсутні під час проголошення протягом 10 діб з дня отримання копії рішення.

С у д д я: