Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Ріелт Консалтинг», товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Альянс», товариства з обмеженою відповідальністю «Атон-Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-промислова компанія Альянс-Агро», товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Мікс», товариства з обмеженою відповідальністю «Грант», товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія Галактика Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю спеціалізоване мисливське господарство «Вепр», товариства з обмеженою відповідальністю «Монолітно-каркасне будівництво», товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга 2», Міжнародної комерційної компанії «Аксаком ЛТД», треті особи: ОСОБА_9, приватні нотаріуси Прилуцького нотаріального округу Ігнатова Людмила Леонідівна, Ігнатов Дмитро Євгенійович, Сидоренко Лариса Орестівна, Могіленко Лариса Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Олексій Григорович, Прилуцький МВ УМВС України в Чернігівській області в особі МРЕВ ДАІ Прилуцького МВ УМВС України,

про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та поділ спільного сумісного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати за ним право власності на половину майна, що було набуто ним та ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі, а саме на: Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; Ѕ частини будинку АДРЕСА_18; Ѕ частини транспортного засобу марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1.

Позивач посилався на те, що з 15 жовтня 2004 року по 24 березня 2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вищезазначене рухоме та нерухоме майно було придбано ними за спільні кошти, але зареєстровано одноособово на ОСОБА_6, тому таке майно є спільним сумісним майном подружжя, де частки кожного із них є рівними і становлять по Ѕ частини.

У травні 2015 року ОСОБА_6 подала зустрічний позов до суду, у якому просила суд визнати незаконними та скасувати договори купівлі-продажу: квартири АДРЕСА_3 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,3853 га, що знаходиться у АДРЕСА_4; земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_5, площею 0,4 га, що знаходиться урочище АДРЕСА_5, земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,08 га, по АДРЕСА_6 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_7, площею 0,1 га, по АДРЕСА_7 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_8, площею 0,1 га, по АДРЕСА_6 земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_9, площею 0,1 га, по АДРЕСА_7 об'єктів нерухомості, укладених між ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_5, що розміщені в селах Дідівці та Єгорівка Прилуцького району Чернігівської області, автомобіля марки «Mercedes Benz S500», державний номерний знак НОМЕР_2, незаконними та скасувати їх. Визнати за нею право власності на: Ѕ частини будівельних матеріалів незакінченого будівництвом житлового будинку АДРЕСА_8 Ѕ частини квартири АДРЕСА_9 ј частини житлового будинку АДРЕСА_10 Ѕ частини трьох котеджів незавершених будівництвом у АДРЕСА_11 Ѕ частини садового будинку у садовому товаристві АДРЕСА_12; Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_4 площею 0,3853 га, у АДРЕСА_13; Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_5, площею 0,4 га, урочище АДРЕСА_14; Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_6, площею 0,08 га, по АДРЕСА_15; Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_7, площею 0,1 га, по АДРЕСА_16; Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_8, площею 0,1 га, по АДРЕСА_17; Ѕ частини земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_9, площею 0,1 га, по АДРЕСА_16; Ѕ частини об'єктів нерухомості, що розміщені в селах Дідівці та Єгорівка Прилуцького району Чернігівської області та незаконно переоформлені на СТОВ «Богданівське»; Ѕ частини марки «Mercedes Benz S500», державний номерний знак НОМЕР_2, та інше майно.

Крім того, ОСОБА_6 просила визнати за нею право власності на Ѕ частини статутних капіталів та майна: Міжнародної комерційної компанії «Аксаком ЛТД», товариства з обмеженою відповідальністю «Грант Альянс» (далі - ТОВ «Грант Альянс») внесок ОСОБА_5 до статутного фонду становить 1 092 450 грн; благодійної організації «Прилуцький благодійний фонд «Європа», товариства з обмеженою відповідальністю «Атон-Плюс» (далі - ТОВ «Атон-Плюс») , внесок ОСОБА_5 до статутного фонду становить 64 28 грн 25 коп.; товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Груп» (далі - ТОВ «Інвест Груп»), внесок ОСОБА_5 до статутного фонду становить 5 125 грн, товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Віка» (далі - ТОВ «Фірма Віка»), товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Макс» (далі - ТОВ «Європа Макс»), товариства з обмеженою відповідальністю «Грант» (далі - ТОВ «Грант»), товариства з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Галактика Плюс» (далі - ТОВ «Телерадіокомпанія «Галактика Плюс»), товариства з обмеженою відповідальністю Спеціалізоване мисливське господарства «Вепр» (далі - ТОВ СМГ «Вепр»), товариства з обмеженою відповідальністю «Монолітно-каркасне будівництво» (далі - ТОВ «Монолітно-каркасне будівництво»), ТОВ «Атон-Плюс», товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга ІІ» (далі - ТОВ «Ліга ІІ») та на прибуток від діяльності зазначених товариств.

Також ОСОБА_6 просила визнати за нею право власності на Ѕ частини об'єктів нерухомості: приватного підприємства «Ветті» (далі - ПП «Ветті»), ТОВ СМГ «Вепр», ТОВ «Монолітно-каркасне будівництво», ТОВ «Антон Плюс», ТОВ «Ліга ІІ», ПП «Ветті» та 1/3 частини прибутку від діяльності підприємства; товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Пожспецмаш» (далі - ТОВ «ВП «Пожспецмаш»), «Торговий дім «Прилуцький завод протипожежного і спеціального машинобудування».

ОСОБА_6 посилалася на те, вказане рухоме та нерухоме майно було придбано сторонами за час їх перебування у шлюбі, тому таке майно є спільним сумісним майном подружжя, де частки кожного із них є рівними і становлять по1/2 частини.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року, позов ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; Ѕ частини будинку АДРЕСА_18; Ѕ частини транспортного засобу марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1.

У задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 серпня 2016 року, у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 серпня 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і постановити нову ухвалу про задоволення її заяви про перегляд рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року підлягає задоволенню, а її касаційна скарга на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 серпня 2016 року - відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що з 15 жовтня 2004 року по 24 березня 2015 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час їхнього перебування у шлюбі ними було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_1; будинок АДРЕСА_18, автомобіль марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1, які є предметом поділу за первісним позовом ОСОБА_5 Разом із цим ними було набуто і інше майно: квартира АДРЕСА_2, автомобіль «MAN19403», державний номерний знак НОМЕР_3, які не є предметом поділу між сторонами.

Встановивши, що квартира АДРЕСА_1; будинок АДРЕСА_19, автомобіль марки «ВАЗ-21099», державний номерний знак НОМЕР_1, є об'єктами спільної сумісної власності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, посилаючись на положення ст. ст. 60, 61 СК України дійшов висновку про підставність і доведеність заявлених ОСОБА_5 вимог в частині поділу цього майна.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_6 в частині визнання договорів купівлі-продажу незаконними та їх скасування, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, послався на дотримання ОСОБА_5 вимог ч. 3 ст. 65 СК України при відчуженні майна та неправильно обраний спосіб захисту порушеного права зі сторони ОСОБА_6

Вирішуючи вимоги ОСОБА_6 в частині визнання статутного капіталу та майна господарських товариств об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди встановили, що ОСОБА_5 вийшов зі складу засновників ТОВ «Грант Альянс» та ТОВ «Атон-Плюс», ОСОБА_6 є однією із засновників ТОВ «Інвест Груп», засновником ПП «Ветті», а отже нею не доведено наявність порушеного права. Належних і допустимих доказів на підтвердження інших вимог ОСОБА_6 суду не надала.

Однак з такими висновками судів погодитися не можна.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»).

Згідно з положеннями ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують його участь у товаристві, у порядку, встановленому законом.

З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 CК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу.

Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст. ст. 116, 147 ЦК України є суб'єктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сім'ї.

Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям.

Отже, учасник господарського товариства має право розпорядження належною йому часткою в статутному капіталі товариства без згоди другого подружжя.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій у порушення вимог ст. ст. 60, 212, 303 ЦПК України не сприяли всебічному і повному з'ясуванню обставин у справі, не з'ясували питання щодо правового режиму набутого за час перебування у шлюбі майна, визначення обсягу статутного капіталу, майна та доходів товариств, засновником та власником яких був, чи залишається ОСОБА_5, чи отримує останній прибутки від діяльності вказаних товариств. При цьому суди не перевірили доводів ОСОБА_6 про те, що товариства були засновані за їхні спільні з ОСОБА_5 кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла, тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції, у порушення вимог ст. 143 ЦПК України, безпідставно відхилив клопотання ОСОБА_6 про призначення судово-товарознавчих експертиз, на вирішення яких було б постановлено питання щодо вартості спірних об'єктів нерухомості.

Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 303 ЦПК України, також не прийняв до уваги заявлене ОСОБА_6 клопотання про призначення у справі судово-товарознавчих експертиз й не усунув порушення права останньої на подання суду доказів на підтвердження заявлених нею вимог й сам допустив такі ж порушення.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення цих судів підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Разом із цим, перевіряючи доводи касаційної скарги ОСОБА_6 в частині оскарження ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року, залишеної без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 серпня 2016 року, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про перегляд рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає, що такі доводи є необґрунтованими і підстав для перегляду цього судового рішення у поряду ст. 361 ЦПК України не було.

Керуючись статтями 336, 337, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року задовольнити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 1 червня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 серпня 2016 року відхилити.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: