АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
______________________________________________
Головуючий у суді першої інстанції: Журавська О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В., Поливач Л.Д.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Звольського Івана Івановича в інтересах ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4; треті особи: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4; третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про зобов'язання ОСОБА_4 усунути йому перешкоди у спілкуванні з неповнолітньою донькою - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши спосіб участі батька у вихованні доньки шляхом систематичних побачень наступним чином: побачення кожної суботи з 10 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері, спільний відпочинок з дитиною під час зимових канікул у школі протягом одного тижня, під час літніх канікул - протягом одного місяця, необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, щорічно у період з 01 липня до 15 серпня протягом двох тижнів без присутності матері для відпочинку та оздоровлення, на всі державні свята з 14 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері. Крім того, просив усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною телефоном, у відвідуванні дитини у навчальних закладах та у випадках захворювання дитини.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06 березня 2017 року Службу у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації залучено до участі в справі в якості третьої особи.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року позов задоволено частково, зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_5 перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши час їхнього спілкування: - першу та третю суботи місяця з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. без присутності матері, ОСОБА_4, необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього спілкування. У задоволенні інших вимог позову - відмовлено (а.с.180-183).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ЗвольськийІ.І. в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року та ухвалити нове про залишення без задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, порушують норми матеріального та процесуального права, повністю суперечить інтересам дитини. Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, повністю проігнорував висновок психолога, який знаходиться в матеріалах справи, який чітко та беззаперечно змалював відношення дитини до батька.

Суд не врахував висновок Органу опіки та піклування Солом'янської РДА в місті Києві від 28 липня 2017 року щодо недоцільності встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, крім того, на співбесіді в Органі опіки та піклування донька ОСОБА_6 власноручно та у присутності психолога написала заяву, в якій вказала, що «зустрічатися з ним я категорично не хочу».

Крім того, судом проігноровано письмові докази про стан дитини, а саме про її хворобу, яка загострюється при наявності нервових збудників та порушенні нормального емоційного стану дитини.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_4 - адвокат Звольський І.І. підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній.

ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги з тих підстав, зокрема, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, при його ухваленні суд вірно застосував норми, передбачені ст.ст.153, 155, 157 СК України та ст.15 Закону України «Про охорону дитинства». Крім того, він як батько виконує батьківські обов'язки, сплачує аліменти, турбується про стан здоров'я та навчання дитини, намагається встановити з нею спілкування, в той час як ОСОБА_4 продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з дитиною.

Письмові заперечення останнього долучені до матеріалів даної справи.

Представники Служби у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації та Служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації до суду апеляційної інстанції не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень рекомендованою кореспонденцією, у зв'язку з чим відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їй відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника - Звольського І.І., ОСОБА_5, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 197 від 02 березня 2010 року (а.с. 11).

Відповідно до Свідоцтва про народження ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 Батько дитини - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_7 (а.с. 10).

На даний час малолітня ОСОБА_6 проживає разом із своєю матір'ю - ОСОБА_7

У своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом.

Як встановлено під час розгляду справи, сторони по справі після розлучення проживають окремо, позивач не може у повному обсязі здійснювати свої батьківські права, оскільки у сторін виникають непорозуміння щодо участі позивача у вихованні дитини, визначення годин спілкування з дитиною та щодо інших питань, пов'язаних з дитиною.

Як вбачається з Висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення способу участі батька у вихованні малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 № 108-12094 від 28 липня 2017 року, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за недоцільне встановлення порядку участі батька, ОСОБА_5, у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. У разі зміни обставин, зокрема, після проведення роботи психологом щодо налагодження довірливих стосунків, формування емоційної прив'язаності доньки до батька, орган опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації може повернутися до розгляду питання про встановлення графіку зустрічей (а.с.138-140).

Міським центром дитини складено Висновок № 091 від 23 червня 2017 року психологічного обстеження дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого рекомендовано: батькам скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з дитиною; поступове налагодження спілкування та формування емоційної прив'язаності доньки до батька шляхом їхніх зустрічей, які мають відбуватися за присутності матері, соціального працівника чи психолога Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді; після налагодження довірливих стосунків батька з дівчинкою розглянути питання про встановлення стабільного графіку зустрічей, який враховуватиме бажання та інтереси дитини (118-121).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявних матеріалів справи та досліджених письмових доказів, а також з того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини.

Суд вважав, що для позивача необхідно встановити наступний порядок участі у вихованні дочки, а саме:- першу та третю суботи місяця з 10:00 год. до 15:00 год. без присутності матері; - необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язку, що не передбачають безпосереднього спілкування.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає наведеній вище нормі, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенція про права дитини проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов'язані здійснювати свої батьківські обов'язки щодо дитини, мають однакове право на спілкування з дитиною, її виховання.

Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Тобто права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов'язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права.

Так, положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Виходячи зі змісту ст.76 ЦПК України (в редакції від 15 грудня 2017 року) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, з чим погоджується колегія суддів.

В ході розгляду справи встановлено, що ОСОБА_5 як батько дитини має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, має позитивні характеризуючи дані. Міським центром дитини складено відповідний Висновок психологічного дослідження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до якого рекомендовано батькам дитини скористатись сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов'язаних з дитиною, поступове налагодження спілкування та формування емоційної прив'язаності доньки до батька шляхом їхніх зустрічей та інше.

Доводи скаржника з приводу того, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, повністю проігнорував висновок психолога, який знаходиться в матеріалах справи, який чітко та беззаперечно змалював відношення дитини до батька, а також не врахував висновок Органу опіки та піклування Солом'янської РДА в місті Києві від 28 липня 2017 року щодо недоцільності встановлення порядку участі батька у вихованні дитини, відхиляються колегією суддів, оскільки судом досліджувались всі докази у їх сукупності та співставленні, крім того, суд першої інстанції, визначаючи порядок зустрічей дитини з батьком виходив як з інтересів дитини, так і з інтересів обох сторін.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про те, що на співбесіді в Органі опіки та піклування донька ОСОБА_6 власноручно та у присутності психолога написала заяву, в якій вказала, що «зустрічатися з ним я категорично не хочу», оскільки небажання дитини зустрічатись з батьком може бути пов'язане, в тому числі, з відсутністю між батьком і донькою налагодженого спілкування та як наслідок - будь-якої емоційної прив'язаності.

Таким чином, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Звольського Івана Івановича в інтересах ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 08 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повну постанову складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д.Поливач

О.В.Шахова