Єдиний унікальний номер 725/5687/16-ц
Номер провадження 2/725/1195/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності та припинення права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначали, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Власником іншої квартири є ОСОБА_6

Рішенням Чернівецької міської ради за № 39 від 18.12.2015 року сторонам у справі передано у спільну сумісну власність земельну ділянку, площею 0,1 га за № 26 по вулиці Ізмайлівській в м. Чернівці для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

При цьому зазначали, що в добровільному порядку відповідач ОСОБА_6 відмовилась визначити частки земельної ділянки між співвласниками та встановити порядок користування земельною ділянкою.

Вважають, що відповідно до проекту поділу земельної ділянки по вулиці Ізмайлівській, 26 в м. Чернівці, виготовленого інженером-землевпорядником Чернівецького міського комунального бюро технічної інвентаризації, існує можливий варіант розподілу земельної ділянки у вигляді від 1/6 до 5/6 часток, який не порушуватиме прав відповідача ОСОБА_6 на володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Посилаючись на вказане, просили припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку № 26 по вулиці Ізмайлівській в м. Чернівці, кадастровий номер :28:001:1090, визнати за позивачами право власності на 5/6 часток земельної ділянки та виділити їх в натурі.

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що вищевказаний житловий будинок не поділений реально між сторонами та відповідно не визначено частки кожного із сторін у вказаному будинку, а тому враховуючи на те, що кожен із співвласників будинку має право на користування земельною ділянкою відповідно до частки у праві власності на будинок, вимоги позивачів щодо поділу земельної ділянки з розрахунку 5/6 та 1/6 частки задоволена бути не може й відповідно буде порушувати права відповідача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, щокожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, положеннями ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2, що підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло від 03.03.2000 року, про що внесено запис в реєстрову книгу за № 34882 (а.с. 6).

В подальшому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_7 ? вищевказаної квартири успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в розмірі ? частки майна кожна (а.с. 7-8).

Витягом про державну реєстрацію прав Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації від 04.12.2012 року стверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мають у спільній частковій власності 1/8 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 9).

При цьому, як встановлено судом, власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_6, що не заперечується сторонами по справі.

Також судом встановлено, що будинок № 26 по вул. Ізмайлівській у м. Чернівці розташований на земельній ділянці площею 0,1 га, яка передана на підставі рішення Чернівецької міської ради від 18 грудня 2015 року у спільну сумісну власність сторонам по справі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджено Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно (а.с. 18-19,49).

Разом з тим, частки у праві власності на спірну земельну ділянку не визначені й відповідно між сторонами наявний спір щодо порядку користування спірною земельною ділянкою.

Так, за змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 368 ЦК України власність двох чи більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Крім того, згідно вимог ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Як вже встановлено судом, предметом спору у даній справі є земельна ділянка № 26 по вул. Ізмайлівській у м. Чернівці площею 0,1 га, яка передана на підставі рішення Чернівецької міської ради від 18 грудня 2015 року спільну сумісну власність сторін з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку.

При цьому, відповідно до ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам.

У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку.

Згідно п. г) ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку . Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно ч.5 ст.89 ЗК України, поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно п.18 «е» Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004, за №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Також слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності, в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України.

Згідно вимог ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Таким чином, для вирішення питання щодо виділення частки із нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності, зокрема земельної ділянки, необхідна наявність висновку відповідного земельно-технічного дослідження про можливість здійснення виділу площ згідно часток співвласників.

При цьому, згідно вимог ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Крім того, згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Так, відповідно до ст.143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Особи, які беруть участь у справі, враховуючи вимоги ст.10 ЦПК України, повинні довести суду обставини, на які вони покликаються, зокрема, ініціювати проведення відповідної експертизи.

Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачі надали проект поділу земельної ділянки, розроблений Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації від 02.08.2016 року та відповідний лист, згідно якого убачається, що розробити інший варіант розподілу земельної ділянки із розрахунку 1/6 неможливий. Площа земельної ділянки, із розрахунку 1/6, становить 0.0166 га. В площу земельної ділянки входить заїзд з вулиці, прохід до орендованої земельної ділянки, прибудинкова територія із спорудами та житловою будівлею, в разі зміни конфігурації міняється площа та доступ до орендованої земельної ділянки, що є технічною помилкою (а.с. 11).

Разом з тим, з таким проектом поділу земельної ділянки відповідач не погоджується, вказуючи на те, що частки в будинку між його співвласниками не визначені та площа її квартири становить 38,2 кв. м., а позивачів 69, 3 кв. м., що відповідно при визначенні часток у будинку їй буде належати на праві власності 35/100 частин будинку, а позивачам 65/100 й відповідно саме з такого розрахунку має бути вирішено питання й про визначення часток у спірній земельній ділянці.

Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, визначальним для виділу частки або поділу земельної ділянки в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування спірним нерухомим майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки відповідно до часток співвласників з необхідністю дотримання та забезпечення сторонам доступ до спільного входу у будинок, користування іншими спорудами, які знаходяться на земельній ділянці тощо.

При цьому, слід також зазначити, що відповідно до розяснень, які містяться в п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справа» від 16.04.2004 року №7, у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком, здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо.

Разом з тим, не зважаючи на розяснення судом згідно положень ст. 10 ЦПК України права на призначення відповідної судової експертизи з метою визначення часток кожного із сторін у праві власності на спірний будинок й відповідно можливості поділу спірної земельної ділянки з урахування часток в будинку та визначення варіанту такого розподілу, жодна із сторін з таким клопотанням до суду не звернулася.

За таких обставин, суд ураховуючи цільове призначення та вид використання земельної ділянки, а також те, що при її поділі в обовязковому порядку поділу підлягає і житловий будинок, розташований на ній, однак житловий будинок, в якому знаходяться квартири сторін в натурі не поділено та позивачі такої вимоги не ставили, підстави для поділу із виділенням відповідних часток в спірній земельній ділянці на даний час також відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 183, 358, 364, 372 ЦК України, ст. ст. 87 - 89, 120 З/К України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 64, 66, 88, 143, 218, 294, 349 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визначення часток у спільній сумісній власності та припинення права спільної сумісної власності, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м.Чернівці протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Н. В. Піхало