Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/2237/14-ц Головуючий у 1-й інст. Пасічний Т. З.
Категорія 20 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2015 року, ухвалене головуючим-суддею Пасічним Т.З. у м. Коростишеві,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсним, укладений 20 березня 2007 року договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки та вирішити питання стосовно судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що згідно договору купівлі-продажу від 20.03.2007 вона продала ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,2293 га, що знаходиться за цією ж адресою.

У пункті 3 договору зазначено, що продаж вчинено за 254359 гривень 00 коп., з яких 20000 гривень 00 коп. вона одержала до підписання договору, а решту відповідач зобов'язаний виплатити після отримання кредиту. При укладенні договору вона наполягала, щоб право власності переходило до покупця після сплати повної вартості будинку. Проте, відповідач 29.03.2007 здійснив державну реєстрацію права власності, про що вона дізналася у 2014 році. Оскільки ОСОБА_3, незважаючи на її неодноразові звернення, відмовляється здійснити повний розрахунок за придбаний ним житловий будинок, тому вона вважає, що відповідач обманув її щодо наміру проведення розрахунку. Враховуючи наведене, просила визнати недійсним даний договір на підставі ст. 230 ЦК України.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2015 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів. Про розгляд даного спору відповідач не був повідомлений та в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що останньому надсилалася судова повістка та копія судового рішення. Вказує на те, що ОСОБА_3 нікого не уповноважував представляти його інтереси у даній справі. Крім того, зазначає, що спірні житловий будинок та земельна ділянка є предметом іпотеки та придбані під час перебування шлюбу з ОСОБА_5, а тому районним судом під час розгляду справи не встановлено належного кола осіб, а також не з'ясовано чи не будуть порушені права банку у випадку визнання недійсним спірного правочину та не вирішив питання про його залучення до участі у справі.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача підтримав апеляційну скаргу із підстав наведених в ній.

Позивачка ОСОБА_2 до апеляційного суду не з'явилась, судові повістки, які їй направлялись за усіма наявними у матеріалах справи адресами, залишились не врученими з причин відмови позивачки у їх отриманні. 18 грудня 2017 року від останньої до апеляційного суду надійшла заява про відкладення розгляду справи. Однак в наступне засідання повторно не з'явилася. Таку поведінку ОСОБА_2 колегія суддів розцінює, як зловживання процесуальними правами, а відтак вважає за можливе справу розглянути у її відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 20 березня 2007 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_3 купив житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,2293 га, що знаходиться там же. Як зазначено у п.3 даного договору, продаж цей вчинено за 254359 грн., з яких 20000 грн. продавець одержав від представника покупця до підписання цього договору, а решту - покупець зобов'язаний виплатити після отримання кредиту в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.5).

Вказаний договір позивачка просила визнати недійсним з тих підстав, що договір купівлі-продажу нею було вчинено під впливом обману з боку відповідача, який не мав наміру провести повний розрахунок до даному договору, а сплативши лише незначну частину від вартості будинку, визначеної договором, оформив на себе на себе право власності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що порушення договірних зобов'язань сталось з вини відповідача у зв'язку з невиконанням ним умов договору щодо повного розрахунку за придбаний житловий будинок, а тому вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу підлягає задоволенню.

Погодитись із такими висновками суду неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Норми ст. 230 ЦК України передбачають, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до роз'яснень викладених у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу не суперечить вимогам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, учасники правочину є цивільно-дієздатними, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, примусу на вчинення правочину чи наявності факту що одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для визнання його недійсним. Так, за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним.

Разом з тим, невиконання відповідачем умов договору в частині повного розрахунку, як на це вказує позивачка, не позбавляє права останню звернутись до суду з позовом про розірвання даного договору в порядку ч.2 ст.651 ЦК України.

Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню у відповідності до п.п.2-4 ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності (а.с.120), то колегія суддів вважає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення» судам роз'яснено, що встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку із пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Оскільки позовна давність застосовується лише до обґрунтованого позову, а в даному випадку колегія суддів дійшла висновку щодо, того що позов ОСОБА_2 є необґрунтованим, тому заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв'язку із ухваленням колегією суддів рішення про відмову у задоволенні позову, то із ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений останнім за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 03 березня 2015 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 268 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: