Справа № 755/6343/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 01.07.1999 року був укладений договір купівлі-продажу ? частини квартири, посвідчений державним нотаріусом Сибіга С.Е., за яким ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_1, яка діяла за згодою своєї матері ОСОБА_5, купила ? частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 32,20 кв.м., і вона ОСОБА_1 (позивач) стала співвласником цієї квартири разом із ОСОБА_7. Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року виявилося, що договір купівлі-продажу вказаної квартири після його укладення не був зареєстрований в БТІ з невідомих їй (позивачу) причин. До укладення зазначеного договору купівлі-продажу, квартира належала ОСОБА_4 та її сину ОСОБА_7 на підставі договору міни від 24.05.1996 року. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, спадкоємцем за законом була ОСОБА_4 22.06.2006 року ОСОБА_4 отримала дублікат Договору міни замість втраченого, на підставі якого було повторно зареєстровано в БТІ спірну квартиру на праві власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 01.03.2007 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва було визначено частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру по ? частині за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 Вважають, що дане рішення було необхідне ОСОБА_4 для оформлення та отримання спадщини після померлого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 року Договір міни, дублікат якого виданий 22.06.2006 року, відповідно до рішення суду від 01.03.2007 року, був зареєстрований в БТІ, в результаті чого за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 за кожним по ? частині було зареєстровано право власності. Тобто, право власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 реєструвалося в БТІ тричі. 20.11.2007 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_7 - ? частину спірної квартири. 29.01.2008 року був укладений договір дарування ? частини спірної квартири, дарувальником була ОСОБА_4, обдарований - ОСОБА_2. На реєстраційному посвідчені договору дарування нотаріусом був складений запис про те, що "1/4 частина квартири подарована 29.01.2008 року", такий же запис був складений в свідоцтві про право на спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла у віці 91 рік. Відкрилася спадщина, спадкоємцем за законом виявився син померлої - відповідач. Після цього, відповідач звернувся до неї (позивача) з пропозицією продати квартиру, визнаючи, що він та вона (позивач) мають право власності на дану квартиру по ? частині. Вони разом ходили до нотаріуса, який перевіривши правовстановлюючі документи, вказав, що договір купівлі-продажу квартири на ? частину не зареєстрований в БТІ, тому не можливо посвідчити договір купівлі-продажу всієї квартири. Враховуючи вимоги законодавства, що діяли на час укладання, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини спірної квартири від 01.07.1999 року, не передбачалося обов'язкової реєстрації речових прав на нерухоме майно - реєстрацію в БТІ, як умову для виникнення права власності на таке нерухоме майно. Після укладення договору купівлі-продажу в 1999 році ОСОБА_4 втратила право власності на ? частину спірної квартири і в подальшому не мала законних підстав розпоряджатися цією частиною квартири. Крім того, що ОСОБА_4 не могла розпоряджатися належною їй частиною квартири після її відчуження в 1999 році, реєстраційні служби, нотаріуси невірно визначали частки та правовстановлюючі документи, що належать ОСОБА_4 після отримання нею спадщини сина ОСОБА_7 Це стало причиною того, що виникла необхідність витребувати із незаконного володіння відповідача ? частину спірної квартири та просити визнати за позивачем право власності на ? частину спірної квартири. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, підтримав та просив врахувати зазначені ним обгрунтування позову, вимоги законодавства щодо спірних правовідносин з урахуванням законодавства, що діяло на час вказаних подій. Зазначив, що про порушення свого права позивач дізналася в листопаді 2015 року і до цього часу відповідач завжди визнавав її власником ? частини спірної квартири. На час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири позивач була неповнолітня. Не заперечував того, що є заповіт померлої ОСОБА_4 на ім'я позивача, складений в 1997 році (до укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу ? частини спірної квартири).

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, та просив врахувати надані ним письмові заперечення проти позову. Зазначив, що договір купівлі-продажу ? частини спірної квартири від 01.07.1999 року не був зареєстрований в БТІ, тому позивач не набула права власності на 1/2 частину квартири та не має права витребовувати ? частину квартири із незаконного володіння відповідача. Просив врахувати і строк позовної давності звернення до суду. Пояснив, що відповідач має право власності на ? частину спірної квартири на підставі договору дарування від 29.01.2008 року, друга частина спірної квартири може бути оформлена на позивача на підставі спадкування за заповітом, який залишила ОСОБА_4 на ім'я позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та приєднану для огляду справу №2-674/07, суд приходить до наступного.

В суді встановлено, що ОСОБА_4 є бабусею позивача та матір'ю відповідача.

Відповідно до нотаріально посвідченого Договору міни від 24.05.1996 року ОСОБА_4 та її син - ОСОБА_7 здійснили обмін належної їм на праві власності квартири (свідоцтво про право власності від 26.03.1996 року) на спірну квартиру АДРЕСА_2. Квартира однокімнатна, загальною площею 31,3 кв.м, житловою - 18,7 кв.м.

Відповідно до Договору купівлі-продажу ? частини квартири (дублікату), укладеного та нотаріально посвідченого 01.07.1999 року, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що діяла за згодою своєї матері ОСОБА_5, купила ? частину квартири АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_7 і відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2007 року, мати померлого - ОСОБА_4 успадкувала ? частину спірної квартири, що належала померлому на підставі договору міни від 24.05.1996 року.

29.01.2008 року ОСОБА_4 згідно нотаріально посвідченого договору дарування подарувала ОСОБА_2 ? частину спірної квартири. В даному договорі зазначено, що відчужувана ? частина квартири належить Дарувальнику - ОСОБА_4 на підставі договору міни від 24.05.1996 року, дублікат якого виданий 22.06.2006 року, рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 01.03.2007 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.11.2007 року.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01.03.2007 року, яким було визначено за ОСОБА_4 та ОСОБА_7 право власності на спірну квартиру по ? частині за кожним, було скасоване ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.07.2016 року, а провадження по справі закрите. Однак, на підставі даного рішення відбувалися реєстрації часток власників спірної квартири в БТІ та ця реєстрація визначених часток враховувалася та розраховувалася нотаріусами при посвідчені інших правочинів.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що 20.09.1997 року ОСОБА_4 склала нотаріально посвідчений заповіт, яким на випадок своєї смерті заповіла спірну квартиру ОСОБА_9 - позивачу по справі.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Зазначені вище документи, які враховувалися при визначені часток власників спірної квартири та які реєструвалися, а в подальшому заново реєструвалися у зв'язку з видачею дублікатів, рішення суду (договори міни, дарування, дублікати їх, рішення суду (скасоване), свідоцтво про право на спадщину) - в результаті стали підставою того, що в БТІ згідно Інформаційної довідки від 14.01.2016 року право власності на спірну квартиру було зареєстровано наступним чином: ? частина за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.11.2007 року; ? частина за ОСОБА_2 (відповідачем) на підставі договору дарування від 29.01.2008 року та ? частина за ОСОБА_4 на підставі договору міни від 24.06.1996 року (дублікат від 22.06.2006 року, рішення суду від 01.03.2007 року (скасоване).

Відповідно до ст.128 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу ? частини спірної квартири (01.07.1999 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачене договором або законом.

Законом УРСР "Про власність", який діяв на час укладання вказаного договору купівлі-продажу частини квартири, передбачено, що громадянин набуває право власності на майно, одержане внаслідок укладення угод, не заборонених законом. Об'єктами права приватної власності є, зокрема, квартири.

Законодавством, що діяло на час укладення та нотаріального посвідчення вказаного договору купівлі продажу частини квартири, не передбачало визначення часу набуття права власності як час реєстрації договору у відповідних органах (БТІ). Таке визначення міститься в ЦК України, в редакції 2004 року. Станом на 1999 рік (час укладення договору купівлі-продажу частини спірної квартири) позивач була неповнолітня, і вчиняти будь-які дії, в тому числі реєструвати правочини, не могла.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном

Згідно до ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналізуючи викладене вище, суд приходить до того, що по даній справі є встановленим наступне. ОСОБА_4, будучи власником частини спірної квартири, ще майже 20 років тому розпорядилася належною їй часткою спірної квартири шляхом укладення договору купівлі-продажу на користь онуки - позивачки по справі. ОСОБА_4 здійснювала дане розпорядження майном на користь онуки (позивача) згідно свого волевиявлення, підтвердженням чого є і той факт, що за два роки до укладення договору купівлі-продажу частини спірної квартири ОСОБА_4 склала заповіт на належне їй майно також на користь онуки (позивача). Договір купівлі-продажу від 01.07.1999 року ніким не визнавався недійсним, і не може не враховуватися як правовстановлюючий документ із-за відсутності реєстрації його в БТІ. Крім того, наявний (ніким не скасований) нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частини спірної квартири від 01.07.1999 року, не дає можливості враховувати заповіт, складений раніше - 20.09.1997 року. Другий співвласник спірної квартири - ОСОБА_7 (син ОСОБА_4.) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року і належну йому на праві власності другу частину спірної квартири успадкувала його мати ОСОБА_4, після чого ОСОБА_4 29.01.2008 року розпорядилася отриманою у спадщину другою частиною квартири шляхом укладення договору дарування на користь сина ОСОБА_2 (відповідача). Таким чином, спірна квартира перебувала у власності однієї родини і після смерті власників ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перейшла на законних підставах, за вільним волевиявленням, бажанням, у власність родини - онучки та сина ОСОБА_4

Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що є встановленим та доведеним, що власниками спірної квартири є позивач ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2, кожен з них - на ? частину спірної квартири.

Той факт, що нотаріуси, реєстратори невірно визначали частки власності при оформлені, видачі документів, їх дублікатів, враховуючи зазначене вище, не можуть враховуватися судом як підстава для відмови в позові в частині визнання за позивачем права власності на частину спірної квартири.

Щодо позовної вимоги про витребування з незаконного володіння відповідача ? частини спірної квартири, суд приходить до того, що дана вимога є безпідставна з урахуванням встановлених вище обставин та фактів.

Стосовно строку позовної давності, про пропуск якого зазначив представник відповідача, суд прийшов до висновку, що строк не є пропущеним, оскільки з пояснень сторони позивача вона дізналася про порушення своїх прав в 2015 році від нотаріуса, у якого разом з відповідачем бажали оформити продаж спірної квартири, з урахуванням наявного у позивача права власності на ? частину спірної квартири згідно договору купівлі-продажу від 01.07.1999 року, що не заперечувала сторона відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.128 ЦК України (в редакції 1963 року), Закон України "Про власність", ст.ст. 257, 317, 392, 715, 1218 ЦК України, ст.ст. 60, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності - задовольнити частково.

Визнати право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1.

В інших частинах позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: