Справа № 544/486/17
Номер рядка звіту 38
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю секретаря Ралець О.С,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до державного нотаріуса ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину у відповідності до заповіту від 21.07.1998,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом додержавного нотаріуса ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину у відповідності до заповіту від 21.07.1998. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 09 серпня 2016 року померла її мати ОСОБА_7. За життя ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений в ОСОБА_6 державній нотаріальній конторі 21.07.1998, за яким спадкодавець все своє майно заповіла їй - позивачу. Позивач у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері та 08.02.2017 звернулася до державного нотаріуса ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Наступного дня позивач отримала письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Повторно, 26.04.2017 звернувшись до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.04.2017. Дії державного нотаріуса ОСОБА_2 по відмові у видачі свідоцтва про право на спадщину у відповідності до чинного заповіту від 21.07.1998, оформленого ОСОБА_7 на ОСОБА_8 (нині - ОСОБА_5П.) на все майно, що належить ОСОБА_7 на праві особистої власності, вважає незаконними, як такі, що суперечать вимогам чинного законодавства, та є протиправними щодо позивача. На думку позивача, заповіт від 21.07.1998 повністю відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України та з ОСОБА_1 із Спадкового реєстру за № 46669542 від 07.02.2017 достеменно вбачається, що заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за №1547199 та є чинним на момент звернення позивача до державного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом.Жодні дані щодо скасування чи зміни вищевказаного заповіту через реєстрацію у Спадковому реєстрі не внесено. Тому у державного нотаріуса не було правових підстав для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за цим заповітом. Просить скасувати постанову державного нотаріуса ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_2 від 26.04.2017 про відмову у вчиненні нотаріальних дій як незаконну, зобовязати відповідача видати ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину у відповідності до заповіту від 21.07.1998 по спадковій справі №263/2016 від 08.09.2016.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, заявлених у позові.

Представник відповідача державного нотаріуса ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_2 ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що державний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.1998 правомірно, оскільки спадкодавець ОСОБА_7 25.09.2001 склала новий заповіт, який був посвідчений ОСОБА_6 державною нотаріальної конторою за реєстром № 1198, та яким змінено попередній заповіт спадкодавця від 21.07.1998, про що є відповідна відмітка на примірнику старого заповіту від 21.07.1998, що міститься на зберіганні у державному нотаріальному архіві. Новий заповіт від 25.09.2001 повністю відповідає нормам ЦК УРСР в ред.1963 року, що були чинні на час його посвідчення, а чинне на той час Положення про Єдиний реєстр заповітів і спадкових справ не містить застережень, що відсутність реєстрації заповіту у Реєстрі тягне його недійсність чи такий заповіт є нечинним або неукладеним.

Представник відповідача ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, направив заяву про слухання справи у його відсутність, при вирішенні позову просив врахувати наявні у справі докази.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 у судовому засідання позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з тих підстав, що її мати - спадкодавець ОСОБА_7 25.09.2001 склала новий заповіт, за яким спадкоємцями її майна визначила її та позивача у справі - ОСОБА_5 Вважає, що нотаріус правильно відмовила позивачу у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.1998.

Суд, заслухавши представників позивача та відповідача, третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, 09.08.2016 померла мати позивача ОСОБА_7 (а.с.16). Згідно копії спадкової справи № №263/2016 від 08.09.2016 до майна померлої ОСОБА_7 позивач ОСОБА_5 08.09.2016 подала до ОСОБА_6 державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері за законом та за заповітом (а.с.103). Убачається, що спадкодавець ОСОБА_7 21.07.1998 року склала заповіт (а.с.110), яким належний їй на праві власності житловий будинок по вул. Суворова, 4 м. Пирятина Полтавської області заповіла позивачу у справі ОСОБА_8 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_5) (а.с.112). Заповіт був посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_6 державної нотаріальної контори ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №1585 та зареєстрований у Спадковому реєстрі за №1547199 (а.с.105). За даними Спадкового реєстру заповіт є чинним на момент звернення позивача до державного нотаріуса.

З матеріалів спадкової справи такожувбачається, що 25.09.2001 ОСОБА_7 склала новий заповіт, за яким спадкоємцями її майна (житлового будинку по вул. Суворова, 4, м.Пирятина Полтавської області) в рівних частках визначено позивача у справі ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8) та третю особу ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище Нехаєва) (а.с.123). Заповіт був посвідчений державним нотаріусом ОСОБА_6 районної державною нотаріальної контори ОСОБА_10, зареєстровано в реєстрі нотаріальних дій за № 1198. Спадкоємець за цим заповітом ОСОБА_4 13.01.2017 звернулася до ОСОБА_6 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та надала нотаріусу оригінал заповіту від 25.09.2001 (а.с.122). Обидва примірники заповітів від 21.07.1998 та від 25.09.2001 передані на зберігання до Полтавського обласного державного нотаріального архіву.

08.02.2017 позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_7 за заповітом від 21.07.1998, на що отримала письмову відмову (а.с.130, 131).

На заяву представника ОСОБА_5П за довіреністю ОСОБА_1 державному нотаріусу від 26.04.2017 про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_7 за заповітом від 21.07.1998, представник позивача отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.04.2017 (а.с.138). Відмова у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що спадкодавець ОСОБА_7 25.09.2001 склала новий заповіт, який був посвідчений ОСОБА_6 районною державною нотаріальної конторою за реєстром № 1198 (що є доказом вчинення нотаріальної дії), та який скасував її попередній заповіт від 21.07.1998.

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно із ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Виходячи з положень п. п. 1.2. п. 1, п. п. 2.2, 2.3 п.2 , п. п. 3.1. п. 3 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Згідно п. 5.2 Порядку якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 Цивільного кодексу України.

Згідно із главою 13 Порядку нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом.

Відповідно до глави 14 Порядку передбачено, що нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Такі ж підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії та порядок оскарження нотаріальних дій передбачені у ст. 49, 50 Закону України «Про нотаріат».

Анілізуючі зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що державний нотаріус ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, ухвалюючи постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.04.2016, діяла у межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстав для скасування постанови немає.

Зокрема, після відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 на підставі заяви позивача від 08.09.2016, нотаріус перевірила відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту та наявності спадкового майна. Перевіркою було встановлено, що ОСОБА_7 за життя склала два заповіти:заповіт від 21.07.1998, відповідно до якого спадкодавець ОСОБА_7 належне їй на праві власності нерухоме майно заповіла позивачу ОСОБА_5, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований в Спадковому реєстрі за №1547199. 25.09.2001 ОСОБА_7 склала новий заповіт, який був посвідчений ОСОБА_6 районною державною нотаріальної конторою за реєстром № 1198, та який змінив попередній заповіт від 21.07.1998 за правилами ст. 544 Цивільного кодексу УРСР ( далі ЦК УРСР) в ред. 1963 року.

Згідно вимог ст. 541 ЦК УРСР в ред. 1963 року щодо форми заповіту (в редакції, що була чинною на час посвідчення заповіту від 25.09.2001) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. За приписами ст. 544 цього ж кодексу заповідач вправі в будь-який час змінити або скасувати зроблений ним заповіт, склавши новий заповіт. Заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить.

Вимог щодо обовязкової державної реєстрації заповітів та даних про їх зміну чи скасування у Спадковому реєстрі указані норми закону на момент посвідчення заповіту не містили.

Відповідно до ст. 57 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції,чинній на час посвідчення заповіту від 25.09.2001) нотаріус, посадова особа виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, яким в ході посвідчення заповіту стало відомо про наявність раніше складеного заповіту, повідомляють про вчинену нотаріальну дію державний нотаріальний архів чи нотаріуса, виконавчий комітет сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, де зберігається примірник раніше посвідченого заповіту.

Відповідно до п.88 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Мінюстом України N 18/5 від 14.06.94, нотаріус, завідуючий державним нотаріальним архівом при одержанні заяви про скасування чи зміну заповіту, а також при наявності нового заповіту, який скасовує чи змінює раніше складений заповіт, роблять про це відмітку на примірнику заповіту що зберігається в державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса, в державному нотаріальному архіві, і відмітку в реєстрі нотаріальних дій та в алфавітній книзі обліку заповітів.

Відповідна відмітка про зміну заповіту ОСОБА_7 від 21.07.1998 новим заповітом від 25.09.2001 міститься на примірнику заповіту, що зберігається в державному нотаріальному архіві, та копія якого міститься у спадковій справі, а також мається відповідний запис у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2001 рік (а.с.121 на звороті, 91-93).

Положення Про Єдиний реєстр заповітів і спадкових справ, затверджене наказом Міністерства юстиції України №51/5 від 17.10.2000 (яке було чинним на момент посвідчення заповіту від 25.09.2001) визначало, що Єдиний реєстр це компютерна база даних, що містить відомості про заповіти та спадкові справи, а також визначено, що реєстрацію посвідчення, зміни, скасування заповітів, заведення спадкових справ, видачу свідоцтв про право на спадщину здійснює Реєстратор Єдиного реєстру (державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні угоди з Адміністратором і мають доступ до Єдиного реєстру через комп'ютерну мережу Міністерства юстиції України).

Нотаріуси, які не мають систем комп'ютерного доступу до Єдиного реєстру, здійснюють реєстрацію посвідчених ними заповітів та заповітів, посвідчених посадовими особами, що перераховані в ст. 40 Закону України "Про нотаріат", протягом 5 робочих днів з часу посвідчення заповіту або отримання заповіту від осіб, що перераховані у ст. 40 Закону України "Про нотаріат", шляхом подання Реєстратору заяви про реєстрацію посвідчення заповіту в Єдиному реєстрі.

Таким чином, своїм заповітом від 25.09.2001 спадкодавець ОСОБА_7 змінила своє волевиявлення та визначила спадкоємцями свого майна в рівних частках ОСОБА_5 та ОСОБА_4, тому правових підстав для видачі державним нотаріусом позивачу свідоцтва про право на спадщину на все майно ОСОБА_7 саме за заповітом від 21.07.1998, як просила позивач у своїй заяві (а.с.130), не було.

Слід зазначити, що реєстрація заповіту в Спадковому реєстрі не залежить від волі спадкодавця, це є технічна дія, від якої не залежить зміст заповіту і дата його посвідчення. Чинне законодавство не встановлює порушення термінів внесення інформації до Спадкового реєстру підставою для визнання заповіту недійсним.

Заповіт ОСОБА_7 від 25.09.2001 відповідає вимогам чинного на момент його посвідчення законодавства, позивач вимог про його недійсність не заявляла, а відсутність реєстрації заповіту у Спадковому реєстрі не тягне його недійсність або неукладення. Відтак, доводи позивача про те, що на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 був чинний лише заповіт від 21.07.1998, правового значення не мають. Томупозовні вимоги ОСОБА_5 про незаконність постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.04.2016 та зобовязання видати позивачу свідоцтво про право на спадщину на підставі заповіту від 21.07.1998 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.5-11, 57-60, 88, 212-215, 292 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до державного нотаріуса ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори ОСОБА_2, ОСОБА_6 районної державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4, про визнання незаконною постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину у відповідності до заповіту від 21.07.1998 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційна скарга не була подана. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В.Нагорна