Справа № 459/2332/17
Провадження № 2/459/964/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Рудакова Д.І.,

з участю: секретаря судового засідання Сиванич У.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до КП «Червоноградтеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви від 12.12.2017 року, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні на суму 14105, 60 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В обґрунтування позову, послався на те, що 03 квітня 2017 року згідно наказу № 72-К позивач був звільнений за згодою сторінз посади слюсара з ремонту устаткування КП «Червоноградтеплокомуненерго» на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України.На час його звільнення у відповідача існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року. У порушення вимог ст. 116 КЗпП відповідачем повний розрахунок по виплаті заробітної плати позивачу було проведено не вдень звільнення, а лише 17.08.2017 року. Згідно табелю робочих дів за квітень 2017 року, у день звільнення позивач працював. Суму середнього заробітку за час затримки розрахунку обрахував шляхом множення середньоденного заробітку (185, 60 грн.) на кількість робочих днів за період з 04.04.2017 р. по 17.08.2017 р. (76 днів), тобто у розмірі 14105, 60 грн. Заробітну плату позивач отримував із значною затримкою, у звязку з чим вимушений був звільнитися, після звільнення із роботи протягом 4 місяців роботодавець не провів повний розрахунок в ним. Він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві звязки, був змушений економити на харчах, одязі. Завдана йому моральна шкода проявляється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення його законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його конституційних прав, втратою у звязку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів.

02.11.2017 року представник відповідача подав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що підприємство не мало змоги вчасно виплатити працівнику всієї суми, що належить йому у день звільнення у звязку з тим, воно є комунальним. Комунальне підприємство є самостійним господарюючим субєктом, що здійснює свою діяльність із метою одержання прибутку (доходу).Складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення КП «Червоноградтеплокомуненерго», у звязку з відсутністю будь яких коштів. Зазначає, що здійснюючи розрахунок суми належної до компенсації необхідно наступним чином: 185,69 грн. (середньоденна заробітна плата) х 76 (робочі дні) =14112,44 грн.Вважає, що позивач, предявляючи вимогу про стягнення компенсації за заподіяну моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обгрунтування її наявності та розміру.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що 03.04.2017 року позивач був звільнений за угодою сторін з посади слюсара ремонту устаткування теплових мереж КП «Червоноградтеплокомуненерго» відповідно до п.1 ст.36 КЗпП, наказ №72-к від 03.04.2017 року, що підтверджується наявним записом у трудовій книжці позивача.

Повний розрахунок з позивачем відповідач здійснив 17.08.2017 року, що підтверджується копією платіжного доручення №63 від 17.08.2017 року.

Постановою державного виконавця від 14.06.2017 року накладено арешт на кошти боржника КП «Червоноградтеплокомуненерго», що підтверджується копією даної постанови.

Згідно копії заяви ОСОБА_1, адресованої директору КП «ЧТКЕ» від 18.04.2016 року, останній зазначає, що згідний працювати неповний робочий тиждень із скороченою нормою робочого часу з 25.04.2016 року та додатковим вихідним днем пятниця.

Згідно з розрахунком середнього заробітку за затримку розрахунку, складеним позивачем, середньоденна заробітна плата становить 185,60 грн., а кількість днів, за які існує затримка розрахунку при звільненні, складає 76.

Згідно з положеннями частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У частині 1 статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідачем не подано доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем; у матеріалах справи відсутні й будь-які дані щодо спору про розмір невиплачених позивачеві сум. За таких обставин наявні підстави для застосування положень частини 1 статті 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні.

Отже, ураховуючи невиконання відповідачем свого обовязку перед позивачем щодо здійснення у день звільнення виплати всіх належних йому сум, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Згідно з абзацом третім пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно з довідкою відповідача від 16.08.2017 року №92 за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата (лютий та березень 2017 року), заробітна плата позивача сукупно становила 1485, 54 грн. (1114, 15+371, 39), а кількість робочих днів 8 днів.

Як видно з розрахунку середнього заробітку за затримку розрахунку, складеного позивачем, кількість днів затримки розрахунку за період з 04.04.2017 р. по 17.08.2017 р. становить 76 днів.

Згідно з листом Міністерства соціальної політики України від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» за період з 04.04.2017 р. по 17.08.2017 було 76 робочих днів.

Таким чином, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить: 1485, 54 грн./8*76=14112, 63 грн.

Однак позивач заявив вимогу про стягнення середнього заробітку на суму 14105, 60 грн. Так як позовних вимог не збільшував та відповідно до принципу диспозитивності у цій частині позов підлягає до задовлення у межах позовних вимог.

При цьому судом не беруться до уваги посилання відповідача на скрутне фінансове становище підприємства, як на підставу звільнення його від відповідальності у звязку з невиплатою позивачеві одноразової допомоги, оскільки, як зазначено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності на підставі ст. 117 КЗпП.

Щодо позовної вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 2000 грн. суд звертає увагу на те, що відповідно до присів ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи питання про відшкодування відповідачем позивачеві моральної шкоди у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, суд вважає доведеним завдання останньому такої шкоди, оскільки позивач унаслідок недостатності коштів змушений був відмовляти собі у купівлі речей першої необхідності, економити, що свідчить про необхідність докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя. Тому, з урахуваннямзасад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 1000,00 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Отже, позов задовольняється частково, у межах, зазначених вище.

Керуючись ст.ст. 265, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 до КП «Червоноградтеплокомуненерго» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкодизадовольнити частково.

Стягнути з КП «Червоноградтеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 14 105,60 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та 1 000,00 грн. моральної шкоди.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з КП «Червоноградтеплокомуненерго» на користь Державної судової адміністрації України 640,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. І. Рудаков