Справа № 459/2506/16 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/783/1696/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: прокурора Заєць І.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Львівської області , Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним рішеннями суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив позивач. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає його незаконним та необгрунтованим. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд не врахував вимоги ст.56 Конституції України, ч.2 ст.25 Закону України «Про звернення громадян», ст.ст.23, 1173 ЦК України, роз»яснення надані у Постанові Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а також обставини справи, які свідчать про неодноразове порушення його прав відповідачем, їх тривалість та необхідність вжиття заходів для захисту своїх прав. При розгляді справи, суд не взяв до уваги постанову Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністартивного суду від 28.07.2015 року та постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2016 року залишену без змін ухвалою апеляційної інстанції від 03.08.2016 року, якими задоволено його позови та визнано протиправними відповіді прокуратури Львівської області від 11.11.2014 року№07/1/1-3827-14 та №07/1/1-3827-14 від 13.01.2015року та від 07.10.2015 року №07/1/1-3827-14. Зокрема, вказаними обставинами стверджується, що відповідачем тричі було порушено вимоги законодавства про звернення громадян при розгляді його скарг, чим безумовно порушене його право на звернення гаранотоване ст.40 Коституції України, та завдано моральну шкоду. Шкода полягає в тому, що він повинен був вживати додаткових заходів з метою захисту своїх прав. Внаслідок цього він зазнав душевних страждань через протиправність діянь відповідача-Прокуратури Львівської області. Вказані обставини тривають більше двох років та на сьогоднішній день належної та обгрунтованої відповіді він так і не отримав. Відтак враховуючи наведене, вважає, що суд не в повній мірі з»ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам спрви. Просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу прокурора Заєць І.Є., вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У відповідності до статті 303 ЦПК під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 06.11.2014 року позивач у порядку Закону України «Про звернення громадян» звернувся зі скаргою до в.о. прокурора Львівської області Поліщука В.П. на дії прокурора м.Червонограда. Листом від 11.11.2014 року № 07/1/1-3827-14 прокуратурою Львівської області скеровано дану скаргу за належністю - прокурору м.Червонограда, який 09.12.2014 року № 04/21-150-14 надав відповідь заявнику.

13.12.2014 року позивач звернувся з скаргою до в.о. прокурора Львівської області Поліщука В.П., в якій просив надати оцінку діям прокурора м.Червонограда, якого позивач вважає винним у неотриманні коштів. На вказану скаргу 13.12.2014 року позивачу була надана відповідь начальником відділу захисту конституційних прав і свобод громадян та інтересів держави Прокуратури Львівської області Г.Кіра.

Постановою Львівського оружного адміністративного суду від 28.04.2015 року визнано відповіді Прокуратури Львівської області від 11.11.2014 року №07/1/1-3827-14 та від 13.01.2015 року №07/1/1-3827-14 протиправними (а.с.5-7).

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28.07.2015 року зазначену вище постанову залишено без змін (а.с.8-9).

27.05.2015 року на особистому прийомі позивач подав звернення прокурору Львівської області Р.Федику щодо неправомірності дій працівників прокуратури Львівської області при розгляді його скарг від 06.11.2014 року та 13.12.2014 року та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

07.10.2015 року № 07/1/1-3827-14 за підписом прокурора Львівської області Р.Федика позивачу було надано відповідь, що вжиття заходів дисциплінарного характеру до працівників органів прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на даний час не є можливим, оскільки згідно ст.148 КЗпП України спливли строки притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.06.2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 Визнано протиправною відповідь прокуратури Львівської області від 07.10.2015 року № 07/1/1-3827-14.

Звертаючись з позовом про відшкодування моральної шкоди позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок незаконних дій прокуратури Львівської області були порушені його права та завдана моральна шкода, яка полягає у завданні йому сильних душевних страждань та моральних хвилювань. Порушення його прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту він сприйняв та сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, відчув та відчуває себе приниженим та морально подавленим. Крім цього, він був змушений звертатися за захистом свої прав у судовому порядку, що вимагало від нього неабияких затрат часу і вчинення додаткових дій, а тому оцінює завдану моральну шкоду у 2000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду достатніх доказів про наявність причинно-наслідкового зв'язку між дією та шкодою, яка на думку позивача, була йому завдана.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В усіх випадках відшкодування моральної шкоди можливе, якщо доведена вина того, хто заподіяв шкоду. При цьому не має значення форма вини: чи умисел, чи необережність, за винятком окремих передбачених законом випадків.

Відповідно до ч.6 ст.1176 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу відшкодування йому моральної шкоди передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.

Згідно з ч.1, ч.4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували, яких втрат немайнового характеру він зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних йому незаконними діями Прокуратури Львівської області.

Самі рішення судів, якими визнано відповіді прокуратури протиправними не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення, судом вірно взято до уваги розяснення надані у пунктах 3-5 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України де зазначено, що позивач повинен зазначити у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та спір вирішений у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_5