АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7046/17 Справа № 199/9352/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипник О. Г. Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4, Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_3 провів заміну вхідних дверей на нові, які відчиняються зовні вправо, тобто на сторону дверей позивача, чим у відчиненому стані блокують її двері. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням переробити відкриття дверей на іншу сторону, оскільки вони створюють незручності у відкритті вхідних дверей позивача та створюють незручності у користуванні виходом, але на її прохання ОСОБА_3 ніяких дій не вчинив.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просила суд зобов'язати відповідача ОСОБА_5 змінити напрямок відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 з правої сторони відкриття на відкриття вліво.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалили нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4, згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, являються власниками квартири АДРЕСА_2.

Згідно довідки КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради, позивач зареєстрована за адресою АДРЕСА_5

ОСОБА_5 мешкає в квартирі АДРЕСА_3 та являється сусідом позивача.

19 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулась з заявою до Самарської районної у місті Дніпрі ради, з проханням вирішення питання щодо зміни напрямку відкриття вхідних дверей відповідача, на яку отримала відповідь, що Самарська районна рада у місті Дніпрі не має повноважень у розгляді даного питання та їй рекомендовано звернутись до суду з позовом.

З наданої позивачем специфікації на придбання ним вхідних дверей вбачається, що дата їх монтажу в квартирі ОСОБА_3 зазначена з 07 по 10 грудня 2012 року.

Положеннями ст. ст. 319, 391, 383 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України та виходив із того, що, по-перше, позивачем ставиться виключно вимога про зобов'язання відповідача змінити напрямок відкриття вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 з правої сторони відкриття на відкриття вліво, обов'язковість якої законом не передбачена, а, по-друге, враховуючи, що про порушення свого права ОСОБА_2 дізналась в грудні 2012 року під час встановлення дверей ОСОБА_5, то позивачем було пропущено строк позовної давності наслідком чого у відповідності до діючого законодавства може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення відповідачем Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 1.4.4 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17 травня 2005 року та правил «Правил пожежної безпеки в Україні».

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, так як дані норми не регулюють питання напрямку відкривання дверей, а встановлення ОСОБА_7 у 2012 році вхідних дверей з відкривання назовні, не можна розцінювати як переобладнання або перепланування жилого будинку та втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої щодо пропуску позивачем строку позовної давності.

Як вбачається з наданої відповідачем ОСОБА_5 специфікації на придбання ним вхідних дверей, дата їх монтажу в квартирі ОСОБА_3 зазначена з 07 по 10 грудня 2012 року, факт чого апелянтом спростовано не було.

Оскільки загальним строк позовної давності у відповідності до ст. 257 ЦК України встановлюється три роки, то право ОСОБА_2 на звернення із даним позовом до суду сплинув ще у 2015 році.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова