АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобов'язання до виконання мирової угоди від 27 лютого 2012 року та поновлення на посаді першого заступника директора,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до РССКП "СКПКПО", треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про зобов'язання до виконання мирової угоди від 27 лютого 2012 року та поновлення на посаді першого заступника директора, підстав, визначених п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Не погоджуючись з таким вирішенням питання, ОСОБА_3подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.13-14).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника позивача, ОСОБА_6, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_3 предметом позову є зобов'язання відповідача до виконання умов мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та РССКП "СКПКПО" та затвердженої ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 2 березня 2012 року у справі №2-5358/11 (а.с.1-8).

Як вірно вставлено судом першої інстанції, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 2 березня 2012 року було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та РССКП "СКПКПО" в особі ОСОБА_4

Провадження у цивільній справі № 2-5358/11 за позовною заявою ОСОБА_3 до РССКП "СКПКПО" про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії та за позовом ОСОБА_3 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства РССКП "СКПКПО" про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення та поновлення на роботі - закрито.

Вищезазначена ухвала набрала законної сили.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_7 на підставі п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), суд першої інстанції виходив з того, що з підстав, які є тотожним підставам пред'явлення позову у даній справі, було укладено мирову угоду між тими самими сторонами про той самий предмет та закрито провадження у справі.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з даним позовом позивач обрав не вірний спосіб захисту, оскільки порядок виконання ухвали про затвердження мирової угоди визначений Законом України "Про виконавче провадження" та безпосередньо здійснюється державним виконавцем в порядку, визначеному законодавством України.

З таким висновком судді першої інстанції апеляційний суд не може погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Системний аналіз частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України, пункту 2 частини другої статті 17, статті 18, пункту 6 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Для застосування передбаченої пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.122 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову.

В даному конкретному випадку, суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі не врахував відсутність тотожних підстав позову у даній справі - спонукання до виконання мирової угоди, та у справі, в якій постановлено ухвалу про визнання мирової угоди.

Крім того, районний суд, не перевіривши відповідність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 2 березня 2012 року вимогам, закріпленим у статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", дійшов передчасного висновку про необхідність звернення позивача до державної виконавчої служби щодо примусового виконання ухвали суду про визнання мирової угоди, помилково вважав, що позивач повинен звернутися до державної виконавчої служби, а не до суду.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі є помилковим.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, оскаржувану ухвалу слід скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2017 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О.Невідома