Номер провадження: 2-р/785/24/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.04.2017 року м. Одеса

Суддя апеляційного суду Одеської області Кравець Ю.І., розглянувши питання про прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про розяснення ухвали апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2016 року,

встановив:

09.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_2, та просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти з урахуванням інфляції за період з січня місяця 2015 року по вересень місяць 2016 року у розмірі 7505,37 грн., пені за період з січня місяця 2015 року по вересень місяць 2016 року у розмірі 495,00 грн., моральну шкоду у розмірі 13 000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 4000, 00 грн., транспортні витрати у розмірі 1416, 00 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 551, 20 грн. В обґрунтування вимог зазначав, що 12.01.2015 року він через касу відділення №1 ПАТ «Енергобанк», яке розташовано за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 56, здійснив оплату комунальних послуг на рахунок ОСББ «Сонячний 1Б» у розмірі 4950, 47 грн., однак 17.02.2015 року йому стало відомо, що гроші на рахунок ОСББ «Сонячний 1Б» не були зараховані. На неодноразові звернення ОСОБА_1 до відділення Банку з вимогами про повернення коштів, адміністрація банку відповідала відмовою, посилаючись на фінансовий стан та на те, що Банк знаходиться в процесі ліквідації. 06.07.2015 року він написав заяву про визнання його кредитором ПАТ «Енергобанк» на відшкодування грошової суми у розмірі 4950,47 грн. Враховуючи вищенаведене, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану грошову суму з врахуванням інфляції, пені за прострочення повернення вказаних коштів, витрат, повязані з наданням правової допомоги у розмірі 4 000,00 грн., а також транспортних витрат, що повязані з проїздом до суду для прийняття участі у судових засіданнях. Також ОСОБА_1 вказував, що незаконними діями відповідача йому, як споживачу, була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 13 000,00 грн. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених ним позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що районним судом не було розглянуто та враховано клопотання, які були ним заявлені. Крім того не перевірено процесуальна дієздатність представника відповідача. Також ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції неправомірно застосовано до спірних правовідносин Закон України «Гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки він не є вкладником ПАТ «Енергобанк» та не надавав згоди бути віднесеним до шостої черги на відшкодування грошової суми.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 відхилена та рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2016 року залишено без змін.

06.04.2017 року ОСОБА_1 подав заяву про розяснення ухвали суду апеляційної інстанції.

Розглянувши матеріали справи та заяви ОСОБА_1 про розяснення ухвали суду прихожу до висновку про відмову у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 з наступних підстав.

Встановлено, що 09.03.2017 року ОСОБА_1 звертався з заявою про розяснення ухвали апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року та ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.03.2017 року зазначену заяву залишено без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 221 ЦПК України подання заяви про роз'яснення рішення суду допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до примусового виконання.

У п. 21 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що відповідно до ст. 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду, а не ухвали, можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз'яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред'явлене до виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз'ясненні рішення.

Враховуючи вищенаведене вбачається, що розясненню підлягає не будь-яке судове рішення (яке відповідно до ч.1 ст. 208 ЦПК України викладаються у формах ухвали, рішення та постанови), а лише рішення суду. Суд може роз'яснити рішення, коли воно є незрозумілим, однак не має права роз'яснювати мотивів ухвалення рішення.

ОСОБА_1 звернувся з заявою про розяснення ухвали суду апеляційної інстанції, що не передбачено діючим законодавством.

Відповідно до змісту ст. 221 ЦПК України роз'ясненню підлягає рішення суду, яким вирішено спір, у зв'язку з його виконанням.

Роз'яснення ухвали суду цивільно-процесуальним законодавством не передбачено.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до ст.221 ЦПК України роз'ясненню підлягають лише рішення суду, а не ухвали.

Відповідно до змісту ст. 221 ЦПК України роз'ясненню підлягає судове рішення, яке підлягає виконанню як у добровільному порядку, так і примусово у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене, ухвала апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року не є рішенням, яке підлягає роз'ясненню в розумінні ст. 221 ЦПК України, оскільки вона не підлягає виконанню ні у добровільному, ні у примусовому порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того колегія суддів зазначила наступне.

З доводів заявника про розяснення ухвали суду вбачається, що він по суті фактично просить розяснити мотиви, з яких суд дійшов відповідних висновків для постановлення ухвали.

Мотиви, з яких суд дійшов відповідних висновків для постановлення ухвали, зрозуміло та детально викладені в мотивувальній частині ухвали та не потребують додаткових розяснень.

Твердження ОСОБА_1 про те, що йому не були роз'ясненні права та обовязки перед початком судового засідання спростовуються журналом судового засідання (а.с.161-162).

Крім того колегія суддів відхилила посилання ОСОБА_1 на те, що підчас розгляду справи апеляційна скарга не була зачитана повністю, оскільки це не передбачено діючим законодавством та відповідно до ч.2 ст. 304 ЦПК України суддя-доповідач доповідає лише доводи апеляційної скарги, що й було здійснено під час розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про розяснення ухвали суду апеляційної інстанції.

06.04.2017 року ОСОБА_1 звернувся з аналогічною за змістом заявою не зважаючи на те, що йому було розяснено, що розяснення ухвали суду не передбачено діючим законодавством.

Оскільки у даній цивільній справі вже було розглянуто заяву ОСОБА_1 про розяснення ухвали суду та йому було розяснено, що роз'яснення ухвали суду цивільно-процесуальним законодавством не передбачено, вважаю, що необхідно відмовити у прийнятті до розгляду повторної заяви ОСОБА_1 з цього ж питання.

Звертаю увагу ОСОБА_1 на недопустимість зловживання процесуальними правами.

Крім того вважаю за необхідне повторно розяснити ОСОБА_1 що у разі незгоди з постановленою ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року, він має право оскаржити її до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 221, 313, 314, 317, 319 ЦПК України,

ухвалив:

У прийняття до розгляду заяви ОСОБА_1 про розяснення ухвали апеляційного суду Одеської області від 23.02.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 07.12.2016 року - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_3