Справа № 229/3241/17
Провадження №2/229/1588/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря Костіної І.В.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом і просить стягнути з відповідача заробітну плату за період з березня по червень 2017року в розмірі 3200грн, компенсацію за 25 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 2200грн, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку в розмірі 2000грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5400грн; судові витрати покласти на відповідача; рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі платежу заборгованості за один місяць допустити до негайного виконання.

Обгрунтовує вимоги таким. Вона була прийнята з 26.01.2012року в державне підприємство "Донецька залізниця " Вагонне депо Ясинувата на посаду машиніст крану 5 розряду виробничої ділянки деповського і капітального ремонту вантажних вагонів, яке в наступному реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Ясинуватське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

22 червня 2017року була звільнена з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Розрахунок на день звільнення відповідач з нею не зробив.

На час її звільнення існувала заборгованість по заробітній платі за період з березня по червень 2017р у розмірі 3200грн; компенсація за 25 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 2200грн; вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку у розмірі 2000грн.

Оскільки відповідач неправомірно не виплачує їй заробітну плату в день звільнення, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 5400грн.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги і просить їх задовольнити. Пояснила, що вона працювала у відповідача і була звільнена за скороченням штату. На момент її звільнення відповідач не виплатив їй вихідну допомогу , яка передбачена у випадку звільнення за скороченням штату. Також вона не використала щорічну відпустку, що є підставою для стягнення компенсації. Всі розміри заборгованості , які зазначені в позові та вона просить стягнути , нею розраховані приблизно, оскільки довідку про заборгованість їй ніхто не надав. Просить її позов задовольнити в повному обсязі

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що практично вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходяться в зоні проведення АТО.

Проведення АТО ускладнило сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця». Безпосередньо регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться за адресою м. Лиман вул.. Привокзальна,22. Фактичне місце роботи виробничий підрозділ «Ясинуватське вагонне депо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» - м. Ясинувата. Саме ця обставина ускладнила проведення розрахунку з позивачем. Згідно з довідкою Донецької дирекції залізничних перевезень від 28.09.2017року, з квітня 2017року до дирекції не надходили документи від ВЧД Ясинувата для нарахування заробітної плати та розрахункових. Також надано довідки про доходи позивача від 28.09.2017р та 29.09.2017р. У липні 2017року позивачеві була нарахована до видачі заробітна плата за період 15 днів березня 2017року у розмірі 1086грн, яку вона отримала 19 липня 2017року.

З квітня 2017року до дирекції не надходили документи від підприємства , на якому працює позивач. Більш того в травні, червні 2017року позивачу не нараховувалася заробітна плата, оскільки вона була в безоплатній відпустці.

Вважає, що позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем її трудових прав та не надано доказів на обґрунтування суми позову. Просить в позові відмовити.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком.

Судом встановлено, що позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах з 26 січня 2012року по 22 червня 2017року , що визнається сторонами у справі і підтверджується записами в трудовій книжці на імя позивача (а.с.7-14) .

Судом встановлено, що 22 червня 2017року позивач була звільнена за п.1 ст. 40 КЗпП України.

Судом встановлено, що згідно довідки про доходи (а.с.39) позивачу було нараховано заробітну плату в березні 2017року 1365,73грн, податок з цієї суми складає 245,84грн. Таким чином сума до виплати складає1119,89грн.

Фактично відповідачем сплачено позивачу за березень 2017р 1086грн, що підтверджується відомістю на виплату грошей за березень 2017року (а.с.64-65)

Таким чином на момент звільнення відповідачем не сплачено позивачу заробітну плату в сумі 33,89грн, чим порушено ст. 116 КЗпП України і позивач має право вимагати стягнення суми заборгованості, отже є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 33,89грн.

Згідно довідки відповідача (а.с. 38) з квітня 2017року до дирекції у м.Лиман не надходили документи від підприємства, на якому працювала ОСОБА_2 , для нарахування заробітної плати та розрахункових.

Згідно з частиною 1 статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Отже в судовому засіданні не доведено наявності заборгованості по заробітній платі за квітень 2017року, а також не встановлено, що позивач мав невикористані дні щорічної відпуски, і тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за квітень 2017р в сумі 1700грн і компенсації за невикористану відпустку в сумі 2200грн не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

В судовому засіданні представник відповідача визнав факт того, що вихідна допомога у звязку зі звільненням з підстав, зазначених в пункті 1 ст. 40 КЗпП України, позивачеві не виплачена.

Згідно постанови від 8 лютого 1995 р. N 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Для обчислення середньої заробітної плати позивача необхідно виходити з виплат за січень і лютий 2017 року, оскільки в червні - травні 2017року позивач перебувала в безоплатній відпусці, про що зазначала позивач в судовому засіданні. В березні позивач працювала неповний місяць , через що їй нараховано заробітну плату лише за 15 днів березня, що визнається відповідачем і не спростовано позивачем. Доказів, що позивач працювала в квітні 2017року та їй було нараховано заробітну плату , суду не надано.

Заробітна плата за січень 2017р складає 2587,53грн, за лютий 2516,86грн, таким чином середня заробітна плата складає 2552,20грн. Відповідно розмір вихідної допомоги у звязку зі звільненням складає 2552,20грн.

Оскільки позивач просив стягнути з відповідача вихідну допомогу в розмірі 2000грн, а відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, то у суду немає повноважень вийти за межі позовних вимог.

Відповідно до статті 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги в розмірі 2000грн.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті.

Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01 квітня 2015 року (справа № 6-41цс15), у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З яких причин відповідач не доплатив позивачу заробітну плату в сумі 33,89грн і не виплатив вихідну допомогу , останнім пояснень суду не надано. Доказів відсутності вини у невиплаті зазначених сум не надано. А тому суд вважає, що позивач має право вимагати стягнення середнього заробітку за час розрахунку при звільненні , як то передбачено ст. 117 КЗпП України.

Як вже зазначалося судом відповідно до пункту 2 Постанови КМУ"Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

В січні 2017р заробітна плата позивача складала 2 587,53 грн. ( 20 робочих днів), за лютий - 2 516,86грн. (21 робочий день) (а.с. 39).

Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Середньоденна заробітна плата позивача складає 124,50 грн. (2587,53 + 2516,86 = 5104,39 : 41 = 124,50).

Час затримки розрахунку складає з 23 червня 2017 року по 14 грудня 2017 року - 123дня.

Середня заробітна плата позивача за час затримки розрахунку за цей період складає 15313,50 грн. 95 коп., виходячи із розрахунку: 124,50*123

Позивач згідно позовних вимог просить стягнути середній заробіток за затримку розрахунку в розмірі 5 400грн.

Оскільки позов задовольняється частково, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми на яку позивач мав право (2033,89грн), частки, яку вона становила у заявлених вимогах (27,5%), істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в сумі 4211,20грн.

В решті позову вважає необхідним відмовити.

Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215,223, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частово.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", код 40075815, на користь ОСОБА_2, ІПН НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі за березень 2017року в сумі 33 (тридцять три)грн 89 коп, вихідну допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі)грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4211 ( чотири тисячі двісті одинадцять) грн 21коп.

В решті позову відмовити.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за березень 2017року в сумі 33 (тридцять три) грн 89коп надати до негайного виконання.

Сума заробітної плати визначена з утриманням податку з доходів фізичних осіб, сума середнього заробітку за затримку розрахунку, вихідної допомоги визначена без утримання податку й інших обовязкових платежів.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", код 40075815, на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок)грн .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л.Панова