Справа № 212/5538/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Колочко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Деменко А.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

11 вересня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя квартири за адресою: м. Кривий Ріг мкрн. 5-й Зарічний, 21/61, визнавши за позивачем право власності на 2/3 цієї квартири.

Мотивуючи свої позовні вимоги вказала, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем придбали спірну квартиру. Вважає, що оскільки відповідачем не було забезпечено їхню спільну дитину дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, про матеріальне забезпечення сімї відповідач не дізнавався, ігнорував потреби сімї, усе це є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя і встановлення права власності на 2/3 частки квартири за позивачем.

12 вересня 2017 року ухвалою суду позовна заява була залишена без руху в звязку з несплатою судового збору.

20 вересня 2017 року позивач сплатила судовий збір.

19 жовтня 2017 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі і призначено судовий розгляд на 26.10.2017.

23 жовтня 2017 року ухвалою суду було частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову і накладено арешт на спірну квартиру.

Ухвалою суду від 26 жовтня 2017 року у звязку з неявкою учасників справи, її розгляд було відкладено на 21.11.2017.

Ухвалою суду від 21 листопада 2017 року у звязку з неявкою учасників справи, її розгляд було відкладено на 20.12.2017.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив розподілити спірну квартиру між сторонами в рівних частках, пояснив суду, що завжди турбувався про родину і дитину, працював під час перебування у шлюбі і на теперішній час працює, з нього утримуються аліменти на дочку, заборгованості не має.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 07 серпня 2010 року, який було розірвано на підставі судового рішення від 05.09.2014 (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якої записані в свідоцтві про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 6).

02 червня 2017 року позивач зареєструвала шлюб і змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с 8).

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру № 61 в будинку 21 мікрорайон 5-й Зарічний в м. Кривому Розі, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 06.09.2010, укладеного між ОСОБА_7 і ОСОБА_2 із наданням письмової згоди на придбання квартири від ОСОБА_6 (а.с. 18), а також копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27454614 від 27.09.2010 (а.с. 19).

Вартість спірного нерухомого майна узгоджено сторонами та підтверджується відповідними документами, а саме відповідно до звіту про оцінку квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг мкрн. 5-й Зарічний, 21/61, її вартість складає 61690 грн. (а.с. 9).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 частково та поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за позивачем право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1.

Що стосується вимог позивача про визнання за нею 2/3 частки спірної квартири, тим самим відступивши від засади рівності часток подружжя, суд виходить з наступного.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Як роз'яснено у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за №11, тільки при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Разом з тим, наявність у подружжя дитини само по собі, в силу ч.3 ст.70 СК , не може бути правовою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя, оскільки при цьому з відповідача повинні бути стягнуті аліменти на дитину, яких недостатньо для належного виховання, утримання та розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Отже виходячи із змісту наведеної норми чинного законодавства, необхідною умовою збільшення частки одного з подружжя є не лише проживання з ним дітей, а і отримання від іншого недостатнього розміру аліментів, однак позивачем в межах даного спору, не наведено доказів того, що спільна з відповідачем дитина в чомусь має потребу і що відповідач, як батько, ухиляється від надання цієї допомоги в достатньому для розвитку дитини розміру.

Виходячи з положень п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд не знаходить правових підстав для збільшення частки позивача на спірну квартиру до 2/3.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 264 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Враховуючи те, що судом проведено розподіл майна подружжя, виділивши кожній зі сторін частину такого майна, суд вважає, що заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2017 щодо накладення арешту на спірну квартиру, слід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 41, 129 Конституції України, ст.ст. 321, 368 Цивільного кодексу України, ст.ст. 60, 69, 70 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, ст.ст. 12, 76-81, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_2, розділивши таким чином спільне майно подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в сумі 640 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову у виді арешту квартири, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, мікрорайон 5-й ЗарічнийАДРЕСА_2, накладеного на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2017 року.

Суддя: О. В. Колочко