Справа № 368/899/16-ц Головуючий у І інстанції Закаблук О. В.
Провадження № 22-ц/780/5768/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 46 22.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 січня 2017 року у справі за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2, Фермерського господарства "Теам", третя особа: управління Держгеокадастру у Кагарлицькому районі Київської області про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2016 року Кагарлицька місцева прокуратура Київської області в інтересах держави звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила:

- визнати недійсним та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року за №№КИ/:03:306/00007497, КИ/:02:307/00007490, КИ/:02:307/00007498, КИ/:02:309/00007500 про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Кагарлицької міської ради Київської області орієнтовним розміром 23,0000 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, на території Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області орієнтовним розміром 3,2000 га та 31,8000 га, з цільовим призначенням, - для ведення фермерського господарства, на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області орієнтовним розміром 30,0000 га, з цільовим призначенням, - для ведення фермерського господарства, від 31.10.13 № КИ/:03:341/00008146 на території Кагарлицької міської ради Київської області орієнтовним розміром 29,3630 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 року за №№КИ/:03:306/00012483, КИ/:03:305/00012482, КИ/:24:307/00012481, КИ/:02:309/00012484 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надання в оренду земельних ділянок площею 19,5581 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 3,4419 га (кадастровий номер НОМЕР_2) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташовану на території Кагарлицької міської ради Київської області, ділянки площею 32,8395 га (кадастровий номер НОМЕР_3) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташованої на території Жовтневої сільської ради Кагарлицького району, земельної ділянки площею 30,000 га (кадастровий номер НОМЕР_4) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташованої на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району; від 11.11.2014 року №КИ/:03:341/00008687 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надання в оренду земельної ділянки площею 29,3630 га (кадастровий номер НОМЕР_5) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 14 років, розташовану на території Кагарлицької міської ради Кагарлицького району.

- визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі та ОСОБА_2 від 03.04.14 року, які зареєстровані 10.02.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номером 10793121, 16.04.14 року за номерами 12495772, 12495991, 12496015 та 17.04.2014 за номером 12496058 та визнати недійсним договір суборенди землі, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «ТЕАМ» від 21.06.2014 року, який зареєстровано 16.07.14 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номером 14487218; від 03.07.2014 року, які зареєстровано 16.07.14 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номерами 14481965, 14483759, 14486280, 14485253;

Свої вимоги обґрунтовував тим, що Кагарлицькою місцевою прокуратурою встановлено порушення вимог земельного законодавства під час відведення ОСОБА_2 земельних ділянок для ведення фермерського господарства на території Кагарлицького району Київської області.

Так, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року за №КИ/:03:306/00007497 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Кагарлицької міської ради Київської області орієнтовним розміром 23,0000 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності. У подальшому наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 року за №КИ/:03:306/00012483 та №КИ/:03:305/00012482 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надано в оренду земельні ділянки площею 19,5581 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 3,4419 га (кадастровий номер НОМЕР_2) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташовану на території Кагарлицької міської ради Київської області.

На підставі вказаних наказів між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 03.04.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договори оренди на землю з кадастровими номерами: НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Вищезазначені договори оренди землі 17.04.2014 року та 16.04.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 31.10.2013 року за №КИ/:03:341/00008146 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташовану на території Кагарлицької міської ради Київської області орієнтовним розміром 29,3630 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту), із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 11.11.2014 року за №КИ/:03:341/00008687 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства 29, 3630 та надано в оренду земельну ділянку площею 29, 3630 га (кадастровий номер НОМЕР_5) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 14 років, розташовану на території Кагарлицької міської ради Кагарлицького району.

На підставі вказаного наказу між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 21.01.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договір оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5.

Вищезазначений договір оренди землі 10.02.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Так само наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року за №№КИ/:02:307/00007490, КИ/:02:307/00007498 надано дозволи ОСОБА_2 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розташованих на території Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області орієнтовним розміром 3,2000 га та 31,8000 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту), із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 року за №КИ/:24:307/00012481 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надано в оренду земельну ділянку площею 32,8395 га (кадастровий номер НОМЕР_3) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташовані на території Жовтневої сільської ради Кагарлицького району.

На підставі вказаного наказу між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 03.04.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договір оренди на земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3.

Вищезазначені договори оренди землі 16.04.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Аналогічно, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року №КИ/:02:309/00007500 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташовану на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області орієнтовним розміром 30,0000 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту), із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 року за №КИ/:02:309/00012484 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надано в оренду земельну ділянку площею 30,000 га (кадастровий номер НОМЕР_4) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташовану на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району.

На підставі вказаного наказу між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 03.04.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договір оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4.

Вищезазначений договір оренди землі 16.04.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство».

Зокрема, ч.1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.3 ст.123 Земельного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Також ч.1 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Частиною 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро - і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Однак, Головним управління Держземагентства у Київській області прийнято накази від 17.10.2013 року за № КИ/:03:306/00007497, 31.10.2013 року за № КИУ:03:341/00008146, від 17.10.2013 року за №№КИ/:02:307/00007490, КИ/:02:307/00007498, від 17.10.2013 року за №КИ/:02:309/00007500 всупереч зазначеним вимогам законодавства.

Зокрема, в поданих ОСОБА_2 клопотаннях про надання дозволів на розробку документації із землеустрою не обґрунтовано розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, не зазначено при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не зазначено у заяві кількість членів фермерського господарства, наявність у нього чи у них прав на безоплатне отримання земельних ділянок у власність.

Крім зазначеного, наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 року за №КИ/:03:306/00012483 та за №КИ/:03:305/00012482, від 11.11.2014 року за №КИ/:03:341/00008687, від 22.01.2014 року за №КИ/:24:307/00012481, від 22.01.2014 року за №КИ/:02:309/00012484 надано в оренду земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, та на значній відстані одна від одної, що у свою чергу унеможливлює їх раціональне використання. Вказані обставини підтверджуються картографічними матеріалами місць розташування земель та є за твердженнями позивача грубими порушенням вимог ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство».

Враховуючи викладене, позивач вважав, що зазначені накази Головного управління Держземагентства у Київській області прийнято з порушенням вимог земельного законодавства. Договори оренди землі, які зареєстровано Реєстраційною службою Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, укладені всупереч законодавчо встановленої процедури набуття права оренди на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства.

Також позивач зазначав, що без конкурентних засад (земельних торгів) земельні ділянки передаються в оренду для ведення фермерського господарства лише громадянам.

При цьому Цивільний кодекс України розмежовує людину як учасник цивільних відносин (статті 24-26 Цивільного кодексу України), і юридичну особу, також як учасника таких відносин.

Стверджував, що отримання ОСОБА_2 значних площ земель для ведення фермерського господарства фактично спрямоване на збільшення земельного банку фермерського господарства «ТЕАМ», учасником якого є він, а керівником його дружина - ОСОБА_5 Порушення порядку відведення земельних ділянок, передбаченого Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство» є підставою відповідно до вказаних норм законодавства для визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок. Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не може створювати юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З урахуванням вищевикладеного, вказані вище накази Головного управління Держземагентства у Київській області позивач вважав такими, що підлягають визнанню недійсними, а укладені на їх підставі договори оренди та суборенди землі - визнанню недійсними.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з п.2 ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Виходячи із змісту рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 року поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до ст.ст.6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Пункт 4 рішення Конституційного Суду України у справі №3-рп/99 від 08.04.1999 року передбачає, що інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в її діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

В даному випадку порушуються інтереси держави, оскільки незаконне прийняття оскаржуваних наказів суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені в ст. 14 Конституції України та ст.5 Земельного кодексу України.

Крім того, відповідно до статті 188 ЗК України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України за №459/2011 від 13.04.2011 року «Про Державну інспекцію сільського господарства України» є Держсільгоспінспекція України, але не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України за № 459/2011 від 13.04.2011 року.

Зважаючи на викладене та враховуючи, що чинним законодавством визначено орган, уповноважений державою здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, однак у вказаного державного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з цивільним позовом, прокурор пред'явив і обгрунтував цей позов у інтересах держави як позивач.

21.07.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло письмове заперечення відповідача по справі - Головного управління Держгеокадастру у Київській області, (т.1, а.с.102 - 105), яке заперечило проти вказаного позову і вважало твердження, викладені в позові Кагарлицької місцевої прокуратури Київської області не відповідаючими дійсності та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, у своєму позові прокуратура стверджувала про те, що під час подання гр. ОСОБА_2 до Головного управління клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства останнім в порушення вимог Закону України «Про фермерське господарство» не було обґрунтовано розмірів земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ.

Керуючись статтями 15-1, 116, 118, 121, 122 ЗК України наказом Держземагентства України від 09.04.2013 року за №142, Положенням про Головне управління Держземагентства у Київській області, затвердженого Наказом Держземагентства України від 05.06.2013 року за №242 (яке діяло на момент спірних правовідносин) Головним управлінням розглянуто подані гр.ОСОБА_2 клопотання про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, які розташовані на території Кагарлицького району Київської області.

До свого клопотання гр. ОСОБА_2 додав документи, передбачені для отримання земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства, а саме, - клопотання, обґрунтування, графічні матеріали та документ про освіту.

Статтею 123 Земельного кодексу України визначено порядок передачі земельних ділянок в користування. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та хорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Будь-які інші підстави для відмови у наданні дозволу законодавством не передбачені.

Посилання прокуратури, зокрема, на висновки, викладені в постанові Верховного суду України від 03.02.2016 року у справі 6-2902 цс15 в частині здійснення розпорядником землі перед наданням дозволу на розробку документації із землеустрою належної перевірки необхідних документів та інших фактів, в тому числі щодо наявності техніки для обробітку землі тощо, в даному випадку є недоцільним, оскільки остаточне рішення по суті не прийнято. Дану справу було передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, в зв'язку з відсутністю підстав для відмови у наданні дозволів на розробку документації із землеустрою, видано накази про надання дозволу гр.ОСОБА_2 на розроблення документації із землеустрою.

Твердження прокуратури про необхідність звернення за отриманням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства до районної державної адміністрації відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство», то статтею 122 ЗК України визначено, що передачу земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб здійснює центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Тобто, розпорядником землі в даному випадку є Головне управління Держземагентства у Київській області.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро - і радіотелефонних мереж, газо - і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Вказана норма закону стосується випадків, коли у складі земель, що передбачаються для надання для ведення фермерського господарства є вкраплені контури водних джерел та лісових угідь. В такому випадку такі вкраплені контури не вилучаються а передаються для ведення Фермерського господарства єдиним масивом у складі земель сільськогосподарського призначення.

Ні Земельним кодексом України, ні іншим нормативно-правовими актами не заборонено передавати у користування на умовах оренди декілька земельних ділянок, які розташовані на значній відстані одна від одної одному орендарю, в тому числі для ведення фермерського господарства.

Вищий адміністративний суд України дійшов висновку, зокрема, щодо відсутності застережень щодо максимального чи мінімального розміру земельної ділянки, яка може бути надана громадянину для ведення фермерського господарства, та не містить обмежень щодо кількості таких земельних ділянок.

Також колегія суддів дійшла думки про надуманість тверджень позивача в частині відсутності доказів наявності сільськогосподарської техніки, оскільки Закон України «Про фермерське господарство» взагалі не місить такої вимоги при вирішенні питань про надання земельної ділянки.

Стосовно позовних вимог прокуратури щодо обов'язковості проведення земельних торгів (аукціону) для отримання земельних ділянок, у випадку державної реєстрації юридичної особи, то ст.1 Закону України «Про фермерське господарство» визначає, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Статтею 8 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що після одержання засновником державного акту на право власності на земельну ділянку або укладання договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації.

Тобто, створенню юридичної особи фермерського господарства передує обов'язкове виготовлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Чинним законодавством не заборонено використовувати для ведення фермерського господарства земельні ділянки орендовані особисто членами господарства, а не самим господарством.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 звернувся до Головного управління з клопотаннями одночасно як фізична особа, а не як фермерське господарство, а тому процедура проведення земельних торгів в даному випадку не могла застосовуватися.

Посилання позивача на висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 23.07.2014 року у справі №922/5238/13 до даних правовідносин не можуть застосовуватися, оскільки у вказаній постанові мова йде про неможливість надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства саме юридичній особі.

В даному випадку земельні ділянки для ведення фермерського господарства були надані гр. ОСОБА_2 як фізичній особі, а відтак мали бути отримані без проведення земельних торгів.

08.12.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог (т.1 а.с.199-201) і прокурор просив визнати недійсним та скасувати накази Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року за №№КИУ:03:306/00007497,КИ/:02:307/00007490,КИ/:02:307/00007498, КИ/:02:309/00007500 та від 31.10.2013 року за № КИ/:03:341/00008146 про надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства та накази від 22.01.2014 року, №№КИ/:03:306/00012483,КИ/:03:305/00012482,КИ/:24:307/00012481,КИ/:02:309/00012484, від 11.11.2014 року №КИ/:03:341/00008687 про затвердження вказаних проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2

Крім того, просив визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі та ОСОБА_2 від 03.04.2014 року, які зареєстровані 10.02.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номером 10793121, 16.04.2014 року за номерами 12495772, 12495991, 12496015 та 17.04.2014 року за номером 12496058 та визнати недійсними договори суборенди землі, укладений між ОСОБА_2 та ФГ «ТЕАМ» від 21.06.2014 року, який зареєстровано 16.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номером 14487218; від 03.07.2014 року, які зареєстровано 16.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номерами 14481965, 14483759, 14486280, 14485253.

В ході судового розгляду представником відповідача ОСОБА_2 суду надано угоди укладені 30.09.2016 року між відповідачами у справі ОСОБА_2 та ФГ «ТЕАМ» про розірвання спірних договорів суборенди та відповіді інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна.

В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, зменшив їх і просив:

- виключити позовну вимогу щодо визнання недійсними договорів суборенди землі, укладених між ОСОБА_2 та ФГ «ТЕАМ» від 21.06.2014 року, який зареєстровано 16.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номером 14487218; від 03.07.2014 року, які зареєстровано 16.07.2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С. за номерами 14481965, 14483759, 14486280, 14485253.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі першого заступника прокурора Київської області з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано порушення інтересів держави у зв'язку з прийняттям ГУ Держземагентства у Київської області спірних наказів, оскільки спірні земельні ділянки надалі залишаються в державній власності, а відповідачу ОСОБА_2 передані лише у строкове платне користування на підставі укладених договорів оренди. Суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що накази прийняті ГУ Держземагенства в межах владної компетенції з дотриманням порядку їх прийняття, при цьому ОСОБА_2 належним чином обґрунтував необхідність одержання землі в оренду.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року за №КИ/:03:306/00007497 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташованої на території Кагарлицької міської ради Київської області орієнтовним розміром 23,0000 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 №КИ/:03:306/00012483 та №КИ/:03:305/00012482 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надано в оренду земельні ділянки площею 19,5581 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та 3,4419 га (кадастровий номер НОМЕР_2) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташовану на території Кагарлицької міської ради Київської області.

На підставі вказаних наказів між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 03.04.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договори оренди на землю з кадастровими номерами: НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Вищезазначені договори оренди землі 17.04.2014 року та 16.04.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 31.10.2013 року за №КИ/:03:341/00008146 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташовану на території Кагарлицької міської ради Київської області орієнтовним розміром 29,3630 га з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту), із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 11.11.2014 року за №КИ/:03:341/00008687 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства 29, 3630 та надано в оренду земельну ділянку площею 29, 3630 га (кадастровий номер НОМЕР_5) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 14 років, розташовану на території Кагарлицької міської ради Кагарлицького району.

На підставі вказаного наказу між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 21.01.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договір оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5. Вищезазначений договір оренди землі 10.02.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Аналогічно, наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року за №№КИ/:02:307/00007490, КИ/:02:307/00007498 надано дозволи ОСОБА_2 на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, розташованих на території Жовтневої сільської ради Кагарлицького району Київської області орієнтовним розміром 3,2000 га та 31,8000 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту), із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

У подальшому наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 року за №КИ/:24:307/00012481 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надано в оренду земельну ділянку площею 32,8395 га (кадастровий номер НОМЕР_3) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташовані на території Жовтневої сільської ради Кагарлицького району.

На підставі вказаного наказу між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 03.04.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договір оренди на земельні ділянки з кадастровим номером НОМЕР_3. Вищезазначені договори оренди землі 16.04.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Аналогічно, наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 17.10.2013 року за №КИ/:02:309/00007500 надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, розташовану на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району Київської області орієнтовним розміром 30,0000 га, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства (за межами населеного пункту), із земель сільськогосподарського призначення державної власності.

Наказом Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 року за №КИ/:02:309/00012484 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства ОСОБА_2 та надано в оренду земельну ділянку площею 30,000 га (кадастровий номер НОМЕР_4) із земель сільськогосподарського призначення державної власності строком на 21 рік, розташовану на території Шпендівської сільської ради Кагарлицького району. На підставі вказаного наказу між Головним управлінням Держземагентства у Київській області в особі начальника управління Держземагентства у Кагарлицькому районі 03.04.2014 року укладено з фізичною особою ОСОБА_2 договір оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4.

Вищезазначений договір оренди землі 16.04.2014 року зареєстровано державним реєстратором Реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області Іванютою П.С.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України «Про фермерське господарство». Зокрема, ч.1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.4 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

За ч.2 ст.123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч.3 ст.123 Земельного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Крім цього, ч.1 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» встановлено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації.

У заяві зазначається: бажаний розмір і місце розташування земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне отримання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Частиною 7 статті 7 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро - і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Суд вірно не погодився з позицією позивача про те, що Головним управління Держземагентства у Київській області прийнято накази від 17.10.2013 року за №КИ/:03:306/00007497, 31.10.2013 року за №КИУ:03:341/00008146, від 17.10.2013 року за №№КИ/:02:307/00007490, КИ/:02:307/00007498, від 17.10.2013 року за №КИ/:02:309/00007500 всупереч зазначеним вимогам законодавства.

На думку позивача, однією із підстав послугувало те, що в поданих ОСОБА_2 клопотаннях про надання дозволів на розробку документації із землеустрою не обґрунтовано розміри вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, не зазначено при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства, не зазначено у заяві кількість членів фермерського господарства, наявність у нього чи у них прав на безоплатне отримання земельних ділянок у власність.

За дослідженими судом матеріалами справи ОСОБА_2, звертаючись до ГУ Держземагенства у Київській області про надання у користування спірних земельних ділянок, останній у своїй заяві обґрунтовував необхідність одержання землі у зазначеному ним розмірі для створення фермерського господарства, розмір земельної ділянки визначив з урахуванням перспектив діяльності його майбутнього фермерського господарства та додав до заяви необхідні документи.

Окремого письмового викладення конкретних перспектив діяльності фермерського господарства Закон від заявника не вимагає, як не встановлює обов'язкової форми та змісту такої заяви та обгрунтування.

Статтею 5 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Статтею 8 даного Закону визначено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, за умови набуття громадянином України або кількома громадянами України, які виявили бажання створити фермерське господарство, права власності або користування земельною ділянкою.

Статтями 3 та 4 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства.

Позивачем не враховано, що можливість набуття членства у фермерському господарстві є правом, а не обов'язком родичів або членів сім'ї засновника фермерського господарства. Статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, зокрема, що у заяві зазначаються кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність.

Проте, фермерське господарство згідно ч.2 ст.1 вказаного Закону може бути створене одним громадянином. Також, на момент подання заяви особа, яка бажає отримати в користування земельну ділянку чи земельні ділянки для ведення фермерського господарства, у зв'язку з відсутністю створеного фермерського господарства може зазначити в такій заяві лише кандидатів у члени господарства, які, однак, в подальшому можуть не виявити бажання набути членство у фермерському господарстві. Законом про фермерське господарство передбачено необхідність зазначення відомостей про кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність у випадку планування особою залучення до участі у фермерському господарстві відповідних громадян.

Отже, Законом враховано випадок створення фермерського господарства не лише одним, а й кількома громадянами, і у даному випадку правова норма розрахована на регулювання правовідносин у більш широкому їх аспекті. Якщо ж особою на момент подання заяви прийнято рішення про одноосібне створення та ведення фермерського господарства, то відсутні підстави для вимоги від вказаної особи зазначення інформації про імовірних членів фермерського господарства.

Також суд вірно не погодився з тією позицією позивача, що наказами Головного управління Держземагентства у Київській області від 22.01.2014 за №КИ/:03:306/00012483 та за №КИ/:03:305/00012482, від 11.11.2014 року за №КИ/:03:341/00008687, від 22.01.2014 року за №КИ/:24:307/00012481, від 22.01.2014 року за №КИ/:02:309/00012484 надано в оренду земельні ділянки, які розташовані не єдиним масивом, та на значній відстані одна від одної, що у свою чергу унеможливлює їх раціональне використання.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про фермерське господарство», фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Таким чином, вказана норма Закону передбачає, що фермерське господарство - це форма підприємницької діяльності громадян, які використовують для отримання прибутку земельні ділянки, надані їм для ведення фермерського господарства, без обмежень щодо знаходження всієї кількості таких земельних ділянок в єдиному масиві.

Згідно з ч.7 ст.7 Закону України «Про фермерське господарство», земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Позивачем не враховано ту обставину, що надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину для ведення фермерського господарства земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель. Таку позицію щодо тлумачення поняття земельних ділянок єдиним масивом за ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» підтримано Верховним Судом України у постанові від 03.02.2016 року у справі №6-2902цс15.

Зі змісту клопотань ОСОБА_2 до Головного управління Держземагенсгва в Київський області вбачається, що він просив надати йому дозвіл на виготовлення технічної документації (розроблення проекту землеустрою) щодо відведення земельних ділянок в оренду для ведення фермерського господарства. При цьому у заяві було зазначено конкретний розмір земельної ділянки та їх місце розташуванням, і до заяви додано належний пакет документів в контексті вимог, визначених ст.7 Закону України «Про фермерське господарство» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин).

Суд першої інстанції вірно вважав необґрунтованим та недоведеним висновок позивача стосовно залежності між розташуванням земельних ділянок не в єдиних масивах та їх нераціональним використанням, оскільки картографічних матеріалів, наданих позивачем на розгляд суду, не достатньо для встановлення факту нераціонального використовуються земельних ділянок. Крім того, позивачем не вказано критеріїв для оцінки раціонального використання відповідачем ОСОБА_2 земельних ділянок та їх правового обґрунтування.

Також суд вірно не прийняв позицію позивача щодо того, що відповідно до інформації Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 22.02.2016 року за ОСОБА_2 не зареєстрована будь-яка сільськогосподарська техніка, яка б дала йому змогу обробляти землі та здійснювати задекларовану діяльність.

Разом з тим, представником відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні надано копії правовстановлюючих документів транспортних засобів та с/г техніки, які належать відповідачу ОСОБА_2

Крім того, Законодавцем не визначено, що для виділення землі для фермерського господарства орендарем, в даному випадку ОСОБА_2 необхідно подавати перелік автотранспортних засобів певних марок та с/г техніки, причому у визначеному об'ємі та специфікації.

Відсутність у власності відповідача ОСОБА_2 сільськогосподарської техніки у великому об'ємі для обробітку земельних ділянок не позбавляє особу можливості використання такої техніки на праві користування та на інших, не заборонених законом підставах. Зокрема, відповідач ОСОБА_2 не позбавлений права в порядку, та умовах, які передбачені вимогами ЦК України, орендувати с/г техніку у інших суб'єктів господарювання, чи фізичних осіб, в залежності від специфікації виробництва, урожайності, тощо.

Ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не надано суду достатніх підстав та належно допустимих доказів стверджувати про відсутність відповідних повноважень у органу, уповноваженого державою (що здійснює відповідні функції у спірних відносинах), а саме, Держсільгоспінспекції, чи доказів неможливості виконання ним своїх функцій та/або відсутності повноважень для звернення до суду.

Отже, позивачем не доведено факту порушення інтересів держави у зв'язку з прийняттям ГУ Держземагентства у Київської області спірних наказів, оскільки спірні земельні ділянки надалі залишаються в державній власності, а відповідачу ОСОБА_2 передані лише у строкове платне користування на підставі укладених договорів оренди. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 укладено відповідні договори оренди з ГУ Держземагентсва у Київській області.

З матеріалів справи вбачається, що Реєстраційною службою Кагарлицького РУЮ було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, що посвідчується відповідними витягами, які містяться в матеріалах справи.

Також, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_2 вчасно та в повному обсязі сплачується орендна плата за умовами оспорюваних договорів оренди земельних ділянок.

Позивач в підтримання своїх позовних вимог мотивує порушення інтересів держави з підстав незаконного прийняття оскаржуваних наказів, що в свою чергу суперечить принципам регулювання земельних відносин в Україні, які закріплені ст.14 Конституції України та ст.5 Земельного кодексу України і тим самим не зазначив, які саме принципи були порушення та з яких саме, обгрунтованих підстав. Позивач не довів необхідність захисту інтересу держави, не визначивши в позові його суті.

На підставі викладеного, суд першої інстанції вірно вважав, що позивачем не доведено порушень вимог чинного земельного законодавства України з боку ГУ Держземагентства у Київської області при видачі спірних наказів та наданні у строкове користування відповідачу зазначених земельних ділянок, які б давали суду підстави для задоволення позовних вимог.

Оскільки доводи позивача не є переконливими, носять суб'єктивний характер і позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними та скасування наказів, визнання недійсним договорів оренди земельних ділянок.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов вірного висновку про те, що позиція позивача, яка викладена в позовній заяві, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, наведені в ній доводи не підкріплені належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України, і відсутні докази того, що оспорювані накази відповідача, - Головного управління Держгеокадастру у Київській області було видано з порушенням норм чинного законодавства, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області залишити без задоволення.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський