Номер провадження: 22-ц/785/8108/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

Дрішлюка А.І.,

при секретарі: Бахірко А.Г.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Одеської міської ради, третя особа Виконавчий комітет Одеської міської ради про припинення права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, третя особа Виконавчий комітет Одеської міської ради та згідно уточненої позовної заяви від 21.02.2017 р. просять визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на нежилі підвальні приміщення, загальною площею 74,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.08.2006 року.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони є мешканцями та власниками квартир, розташованих у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3 розпорядження Одеського міського голови від 25.11.2003 року № 1452-01р «Про передачу будинків на баланс об'єднання співвласників багатоквартирних будинків визначено КП ДЕЗ «Фонтанське» передати з балансу, за актом приймання передачі, жилий будинок по АДРЕСА_1, на баланс ОСББ «Наш двір». Актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 01.12.2003 року на баланс ОСББ «Наш двір» було передано будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 118,9 кв.м. Загальна площа квартир - 798,7 кв.м., загальна площа допоміжних приміщень - 320,2 кв.м., у зв'язку з чим, комунальні установи припинили здійснення управління даним будинком (його приміщеннями та устаткуванням), та відповідно втратили можливість вільного доступу до допоміжних приміщень даного будинку (підвалу). Попри це, незважаючи на належність допоміжних приміщень (підвалу) будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, виключно власникам квартир та неможливості виділення з нього, зокрема частин у приміщення іншого призначення, 10.08.2006 року виконавчим комітетом Одеської міської ради видано свідоцтво про право власності Одеської міської ради на нежилі напівпідвальні приміщення загальною площею 74,4 кв.м., що розташовані у підвалі багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та проведено державну реєстрацію права власності 11.12.2006 року.

А тому позивачі звернулись до суду із вказаним позовом та просили його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 12 липня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, крім того, інтереси позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 представляє їх довірена особа. Тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію представника позивачів ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі є мешканцями та власниками квартир, розташованих у багатоквартирному будинку за адресою: м. Одеса, вул. Затишна, (раніше вулиця Уютна) 5.

Відповідно до п. 3 розпорядження Одеського міського голови від 25.11.2003 року № 1452-01р «Про передачу будинків на баланс об'єднанням співвласників багатоквартирних будинків» визначено КП ДЕЗ «Фонтанське» передати з балансу, за актом приймання передачі, жилий будинок по АДРЕСА_1, на баланс ОСББ «Наш двір».

Актом приймання-передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс від 01.12.2003 року на баланс ОСББ «Наш двір» було передано будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 1 118,9 кв.м., загальна площа квартир - 798,7 кв.м., загальна площа допоміжних приміщень - 320,2 кв.м.

За результатами технічної інвентаризації багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, проведеного ОМБТІ та РОН, складено технічний паспорт станом на 12.08.2003 року, реєстраційний номер УМ/С- 13-112.

Відповідно до акту від 24.11.2016р. за наслідками обстеження підвального приміщення площею 74,4 кв.м., розташованого в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 встановлено, що в підвальному приміщенні розміщені комунікації - система водопостачання, що забезпечує подачу холодної води до квартир № 4 та № 7.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення), що вказує на віднесення підвалу саме до допоміжних приміщень та підтверджує факт переходу у власність мешканців (власників) квартир будинку.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України № 1-2/2004 від 02.03.2004 р. у справі за конституційним зверненням ОСОБА_9 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) співвласники багатоквартирного будинку є співвласниками його допоміжних приміщень (горища, підвалу та ін.) п. 1.1. резолютивної частини даного рішення проголошує, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією (набуття права власності) ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких додаткових дій.

Згідно п. 1.2. вказаного Рішення власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Відповідно до ч.2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників не житлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно ч.2 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що нежилі підвальні приміщення, загальною площею 74,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є допоміжними й належать мешканцям будинку АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності.

Виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.08.2006 року було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_1, згідно якого територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради є власником підвального приміщення загальною площею 74,4 кв.м., що знаходяться у багатоквартирному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, право власності Територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради було зареєстровано 11.12.2006 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що співвласники спірного допоміжного приміщення не надавали свою згоду на передачу його у власність Одеській міській раді, тому права позивачів у справі порушені Одеською міського радою й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України підлягають захисту судом шляхом визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на нежилі підвальні приміщення, загальною площею 74,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 10.08.2006 року.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Доводи Одеської міської ради, в апеляційній скарзі про те, що рішення суду не відповідає вимогам закону, оскільки судом не враховано, що територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради набула право власності на спірне приміщення правомірно, не приймається до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, у якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови в прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно, ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу відповідач повинен був довести в судовому засіданні обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позову, але в судовому засіданні відповідачем не доведені ці обставин, у тому числі, те, що право власності територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради набуто на спірне підвальне приміщення на законних підставах.

Навпаки, судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що спірне підвальне приміщення є допоміжним та з 2003 року належить на праві спільної суміжної власності позивачам, які не надавали свою згоду на передачу у власність територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради допоміжного підвального приміщення, загальною площею 74,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Отже, територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради набула право власності на це приміщення неправомірно.

До апеляційної скарги відповідача не надано ніяких доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що територіальна громада м. Одеси в особі Одеської міської ради набула право власності на спірне допоміжне приміщення неправомірно.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак вона може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк