Ухвала іменем україни 29 березня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Третя одеська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що заповіт, складений ОСОБА_5 на ОСОБА_4 10 серпня 2012 року, у період коли ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки в останні роки свого життя дуже тяжко хворіла на онкологічне захворювання, перенесла декілька операцій та курсів хіміотерапії.

Зазначала, що померла ОСОБА_5, яка є її тіткою, 22 серпня

2002 року склала заповіт на користь її неповнолітньої доньки - ОСОБА_6 При цьому за час свого життя зазначала, що належну їй квартиру залишить саме своїй онучці - ОСОБА_6

Беручи до уваги зазначене, просила визнати заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та посвідчений 10 серпня

2012 року, недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_5, 1945 року народження, на користь ОСОБА_4, посвідчений 10 серпня 2012 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі висновку судово-психіатричної експертизи № 69 від 14 травня 2015 року, пояснень свідків та матеріалів справи дійшов висновку про те, що на момент складання та підписання оспорюваного заповіту ОСОБА_5 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому відповідно до ст. 225,

ч. 2 ст. 1257 ЦК України зазначений заповіт є недійсним.

Колегія суддів не може погодитись із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що 10 серпня 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого усе майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_4 Даний заповіт був посвідчений державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори Білик О.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 2-672.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №315805 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_3 зазначала, що ОСОБА_5 при складенні заповіту на користь ОСОБА_4 не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, у зв'язку із перенесеними операціями та курсами хіміотерапії.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 грудня 2013 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи усвідомлювала ОСОБА_5, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, значення своїх дій та чи могла вона керувати ними при складанні заповіту на ім'я ОСОБА_4?». Проведення зазначеної експертизи доручено експертам Одеської обласної психіатричної лікарні № 1.

Згідно з актом посмертної судово-психіатричної експертизи № 32 від 23 січня 2014 року ОСОБА_5, 1945року народження, яка померла

ІНФОРМАЦІЯ_1 року, розуміла значення своїх дій та могла керувати ними при складанні заповіту на ім'я ОСОБА_4

За заявою ОСОБА_3 та на підставі того, що в судовому засіданні свідки повідомили про обставини, які суперечать матеріалам справи, суд першої інстанції, керуючись ч. 2 ст. 150 ЦПК України, дійшов висновку про необхідність призначення повторної посмертної комплексної психолого-психіатричної експертизи.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2015 року по справі було призначену повторну посмертну комплексну психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено також експертам Одеської обласної психіатричної лікарні № 1.

Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 69 від

14 травня 2015 року, яка була повторно проведена на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 20 березня 2015 року, ОСОБА_5 на момент складання оспорюваного заповіту, а саме станом на 10 серпня 2012 року, була повністю позбавлена можливості в повній мірі вільно та свідомо приймати рішення та реалізовувати їх своїми діями.

За вимогами ст. 225 ЦК України правочин, якій дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила ст. 225 ЦК Українипоширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи, що в матеріалах справи містяться два висновки посмертної судової психолого-психіатричної експертизи, проведеної експертами однієї і тієї ж установи, які містять протилежні висновки щодо психічного стану ОСОБА_5 на момент вчинення оспорюваного заповіту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Суд першої інстанції, призначаючи повторну комплексну психолого-психіатричну експертизу у справі та доручаючи її проведення тій же експертній установі, виходив із того, що свідки повідомили про обставини, які суперечать матеріалам справи. Водночас, судом не було враховано положення ч. 2 ст. 150 ЦПК України, що у разі призначення повторної експертизи, у зв'язку із тим, що наданий висновок експертизи суперечить іншим матеріалам справи, така експертиза доручається для проведення іншому експертові (експертам).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

На зазначене не звернув уваги і суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій неповно з'ясувалиобставини у справі, при цьому порушення зазначених вище норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, дійшли передчасного висновку про задоволення позову, а тому ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В. Попович