Провадження № 2-о/235/935/17
Справа № 235/6764/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Придворовій В.В.

заявник ОСОБА_1, представник заінтересованої особи Покровського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецької області, заінтересована особа ОСОБА_2 (не з»явилися)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Покровський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 18.12.2017 року звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті, вказавши на підтвердження своїх вимог, що 24.09.2017 року в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області помер її брат ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 302 від 25.09.2017 року та довідкою про причину смерті № 302 від 25.09.2017 року, виданою медичною установою міста Комсомольське Старобешівського району Донецької області. Причина смерті термічні опіки із залученням 60-69% поверхні тіла.

Вказані лікарське свідоцтво та довідка про причину смерті не мають юридичної сили на території України, оскільки складені на підставі наказу міністра охорони здоров»я невизнаної ДНР.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Покровського районного відділу реєстрації актів цивільного стану з заявою про державну реєстрацію смерті брата, але отримала письмову відмову у вчиненні вказаної реєстрації у зв»язку з тим, що факт його смерті підтверджується довідкою про смерть так званої ДНР, яка перебуває на території неконтрольованою Україною.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник заінтересованої особи Покровського районного відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги заявника законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що 24.09.2017 року в м.Комсомольське Старобешівського району Донецької області помер брат заявниці - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть № 302 від 25.09.2017 року та довідкою про причину смерті № 302 від 25.09.2017 року, виданою медичною установою міста Комсомольське Старобешівського району Донецької області (а.с.20-21). Причина смерті термічні опіки із залученням 60-69% поверхні тіла.

Вказані лікарське свідоцтво та довідка про причину смерті не мають юридичної сили на території України, оскільки складені на підставі наказу міністра охорони здоров»я невизнаної ДНР.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Покровського районного відділу реєстрації актів цивільного стану з заявою про державну реєстрацію смерті брата, але отримала письмову відмову у вчиненні вказаної реєстрації у зв»язку з тим, що факт його смерті підтверджується довідкою про смерть так званої ДНР, яка перебуває на території неконтрольованою Україною.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території,

вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процессуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Статтею 9 Закону № 1207-VІІ передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окуповані території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина перша). Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом (частина друга). Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті. Є недійсним і не створює правових наслідків (частина третя).

Відповідно до ч.2 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерть підлягає державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров»я або судово-медичною установою (пункт перший); рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою (пункт другий).

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

На підставі п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов»язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ст.. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначені ВР України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законним представниками померлої особи до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній ВР України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду та підлягає негайному виконанню.

Таким чином, судом встановлено, що вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст. 55 Конституції України, 13, 19, 81, 263-265, 282 317 ЦПК України, суд:

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1, (паспорт серія ВЕ № 749479, виданий Старобешівським РВУ МВС України в Донецькій області, 29.03.2002 року), яка мешкає за адресою: м. Покровськ, Донецької області, вул.. Ольшанського, 5, задовольнити в повному обсязі.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, яка настала 24 вересня 2017 року в м.Комсомольське, Старобешівського району Донецької області, Україна. Причина смерті термічні опіки із залученням 60-69% поверхні тіла.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, повністю або частково безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя: