АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2017 року м. Чернівці Справа № 715/104/17-ц
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисак І.Н.
суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,
секретар: Костюк Л.С.

позивач: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці,

відповідач: ОСОБА_1 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року, ухваленого під головуванням судді Цуркана В.В.,

повний текст якого виготовлено 30 жовтня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:
В січні 2017 року позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за користування приміщенням у розмірі 30 015,55 грн. на підставі укладеного між сторонами попереднього договору оренди №271/2015-п від 02 липня 2015 року.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Квартирно-експлуатаційний відділ м. Чернівці просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб які брали участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах

Провадження №22-ц/794/1437/17 Категорія 23
її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності позовних вимог й того, що позивачем неустойка нарахована за період відсутності договірних зобов`язань.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком.

У справі встановлено, що 02 липня 2015 року між квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці та ОСОБА_1 був укладений попередній договір оренди № 271/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою м. Чернівці площа Театральна, 6, військове містечко № НОМЕР_1 , буд. 4А.

Відповідно до п.9.1 зазначеного договору, він діє з 02 липня 2015 року по 30 червня 2016 року включно.

Згідно з п.1.1 договору позивач зобов`язувався протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди.

Водночас на виконання умов попереднього договору Квартино-експлуатаційний відділ м. Чернівці передав відповідачу на строк до його закінчення назване нерухоме майно за умови оплати за його користування у розмірі 600 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 100 грн., що передбачено п.3.3.2. договору (а.с.8-12).

Додатковою угодою №1 від 01.10.2015 року до зазначеного договору було збільшено площу оренди приміщень до 429,40 кв.м. та орендну плату до 655,74 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 109,29 грн. (а.с.14).

Додатковою угодою №2 від 01.04.2016 року до зазначеного договору було збільшено площу оренди приміщень до 608,30 кв.м. та орендну плату до 3 615,74 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 602,62 грн. (а.с.15).

Відповідачу 25.10.2016 року Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці було направлено претензію №3381 на суму 7 231,24 грн. (а.с.16).

Судом встановлено, що між сторонами у передбачений попереднім договором строк основний договір не укладено, позивач стверджує, що відповідачка не повернула йому нерухоме майно.

Позов Квартирно-експлуатаційним відділом м. Чернівці пред`явлено на підставі ч.2 ст.785 ЦК України, згідно якої визначено, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Указане стосується випадку неповернення речі у разі припинення належним чином укладеного договору найму з встановлення плати згідно з установленим порядком.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму.

Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Згідно зі ст.3 указаного Закону військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.3 ст.1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини оренди рухомого та нерухомого майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також за спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань організації спеціального зв`язку та захисту інформації, підпорядкованими йому регіональними органами та територіальними підрозділами, закладами та установами Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які ведуть його облік у спеціальному порядку, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

Статтею 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової та мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України.

Оцінка вартості майна, що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями, до складу яких входять фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди ; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Укладений сторонами договір оренди в частині істотних умов повинен відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

Відповідно до ст.11 цього Закону оцінка об`єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Оцінка об`єкта оренди передує укладенню договору оренди.

У справі встановлено, що між сторонами укладено лише попередній договір найму, після закінчення строку якого основний договір не укладено, а істотні умови використання майна на період до укладення основного договору не визначені.

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами 1, 3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, стягнення неустойки як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору найму.

Оскільки договір найму, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, визначена у попередньому договорі сума плати за користування майном не може бути підставою для нарахування та стягнення з відповідача неустойки.

У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права є необґрунтованими.

Заявник в апеляційній скарзі посилається на визначення у попередньому договорі оренди плати за користування майном.

Проте у справі встановлено, що при укладенні попереднього договору сторонами не було виготовлено експертну оцінку майна, тому визначена у пункті 3.3.2. договору сума не є орендною платою у розумінні ст.ст. 10, 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України».

За відсутності домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до указаних законодавчих положень, норм Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04 жовтня 1995 року, підстави для нарахування та стягнення з відповідача суми неустойки згідно з ч.2 ст.785 ЦК України відсутні.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повно з`ясованих обставинах справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права, є по суті правильним, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Чернівці відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І.Н. Лисак
Судді: А.І. Владичан
В.Ф. Міцней