Провадження № 2/750/190/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді Карапута Л.В.,

секретарів Руденок В.О., Карацюба М.М.,

за участі представника позивача-Зенченко Н.В., відповідача, представника третьої особи-Саюк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про забезпечення реалізації права доступу батька до дитини,

в с т а н о в и в:

21.11.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення способу спілкування з дочкою шляхом надання дозволу на відвідування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батька ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем його постійного проживання Італійській Республіці: вул. Манделло, 46 - 89133, м. Реджо Калабрія, ОСОБА_4 (via Mandello 46 - 89133 Reggio Calabria, Italy) на обмежений період часу, а саме з 10 червня по 20 серпня кожного року; зобов'язання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3: не чинити перешкод у спілкуванні батька з дочкою по Скайпу щовівторка о 18:00 та щосуботи о 16:00 за італійським часом та у наступні дати: 16 лютого, 02 липня, 17 листопада, 12 грудня та 25 грудня о 16:30 за італійським часом; надавати вільний доступ до дитини під час приїздів батька в Україну щороку у період з 15 березня до 15 квітня.

В обґрунтування позову позивач вважає, що порушується його право на піклування про дитину: батько не має можливості отримувати будь-яку інформацію про дитину на регулярній основі, а також виконувати свої батьківські права та обов'язки щодо дитини у зв'язку з проживанням у різних державах.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та наполягав на його задоволенні.

Відповідач зазначила, що ніяких перешкод не чинить батьку у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_2, надає можливість спілкуватися донці по Скайпу з батьком, оскільки донька не спілкується італійською мовою тому допомагає донці в перекладі, також згодна надавати вільний доступ до дитини під час приїздів батька в Україну щороку. Одночасно заперечує щодо відвідування дочкою батька в ОСОБА_4, оскільки дитина є малолітньою, без матері як законного представника не зможе перетнути кордон, а також існують загрози неповернення доньки до України.

Представник третьої особи служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради просила позов задовольнити частково з урахуванням висновку комісії з питань захисту прав дитини, яким вважають недоцільним відвідування ОСОБА_2 Реджіною, ІНФОРМАЦІЯ_4 батька ОСОБА_2 ОСОБА_1 за місцем його постійного проживання в Італійській Республіці, враховуючи бажання дитини, яке вона висловила на засіданні комісії з питань захисту прав дитини.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована громадянкою України (а.с.15, 68).

3 01 червня 2005 року батьки малолітньої перебувають у шлюбі, який був укладений в Італійській Республіці (а.с.19).

Дитина народилася у 2006 році та проживала в ОСОБА_4 до 2012 року (а.с.23). З 2012 року дитина проживає разом відповідачем у м. Чернігові.

З 01 березня 2007 року у відносинах між Україною та Італійською Республікою набула чинності Гаазька конвенція про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року (далі - Конвенція), до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 11 січня 2006 року № З 3 03-IV, і яка, згідно статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 21 цієї Конвенції передбачено, що будь-яка особа, установа або інший орган можуть подати до Центрального органу Договірної держави за місцем постійного проживання дитини заяву з проханням організувати або забезпечити ефективне здійснення прав доступу, тобто спілкування з дитиною.

Згідно зі статтею 5 Конвенції «право доступу» визначається як право переміщувати дитину на обмежений час у місце інше, ніж місце її постійного проживання.

Аналогічні положення містяться і в законодавстві України, зокрема, згідно статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частинами другою та третьою статті 157 Сімейного кодексу України передбачається, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з частиною другою статті 16 зазначеного Закону батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

З 28 грудня 2015 року до Міністерства юстиції України як Центрального органу з виконання цієї Конвенції через Міністерство юстиції Італійської Республіки надійшла заява позивача про забезпечення реалізації права доступу до дитини (а.с.8-9).

Відповідно до статті 21 Конвенції, Центральні органи зобов'язані, на підставі положень про співробітництво, викладених у статті 7 Конвенції, сприяти мирному здійсненню прав доступу і виконанню будь-яких умов здійснення цих прав. Центральні органи вживають заходів, наскільки це можливо, для усунення будь-яких перешкод здійсненню таких прав.

Центральні органи безпосередньо або через посередників можуть порушувати або сприяти ініціюванню процедур з метою організації здійснення цих прав.

Відповідно до пунктів 2 і 20 Порядку виконання на території України Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 952 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2010 року № 795) (далі - Порядок), Міністерством юстиції України як Центральним органом України по виконанню цієї Конвенції через Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області вживалися заходи для досягнення домовленостей між батьками з питання реалізації права доступу до малолітньої дитини в порядку, запропонованому заявником, що підтверджується поясненнями ОСОБА_3 від 17.02.2016 року, в яких остання вказує, що не чинить перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.18).

Також в судовому засіданні не було встановлено вчинення з боку відповідача перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 ОСОБА_2 з донькою, а тому в цій частині заявлених позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із цивільних, а також сімейних відносин.

Міністерство юстиції України уповноважене діяти від імені Позивача на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції про цивільно - правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 11 січня 2006 року № 3303-IV, статей 7, 21 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей.

Відповідно до статті 9 Конституції України та статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно зі статтею 7 Конвенції Центральні органи безпосередньо або через посередника вживають усіх належних заходів для того, щоб, зокрема, ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися реалізації права доступу до дитини заявником.

Згідно висновку про забезпечення реалізації права доступу батька ОСОБА_2 ОСОБА_1 до малолітньої доньки ОСОБА_2 Реджіни, ІНФОРМАЦІЯ_4, затвердженого рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 23.01.2017 року виконком районної у місті ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне дозволити громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_1 зустрічатись з донькою ОСОБА_2 Реджіною, ІНФОРМАЦІЯ_4, під час його приїздів в Україну, щороку у період з 15 березня по 15 квітня, за бажанням дитини, з урахуванням стану її здоров'я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку, та спілкуватись з дитиною по Скайпу, за попередньою домовленістю з її матір'ю, у дні та години, коли донька не зайнята учбовим процесом або заняттями в гуртках.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (Конвенція), держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 5 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов'язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім'ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

В частині 1, 3 ст. 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

В присутності педагога судом було зясовано думку дитини ОСОБА_2 щодо регламенту побачень з батьком ОСОБА_1 ОСОБА_2. ОСОБА_5 пояснила, що вона щотижня спілкується з бабусею по батьку, яка періодично надсилає їй посилки. Спілкування проходить за участі матері або брата, оскільки вона не зовсім розуміє італійську мову. З батьком вона спілкувалася по Скайпу більше ніж півроку тому, проте він пише їй повідомлення та цікавиться її життям, успіхами в школі, на які вона надсилає відповіді. Крім того, зазначила, що сумує за батьком та хоче з ним частіше спілкуватися по Скайпу. Разом з тим, зазначила, що бажає їздити влітку до батька в ОСОБА_4 в супроводі матері або брата.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За правилами ч.2 статті 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. При розгляді даної справи суд, як це і передбачено статтею 212 ЦПК України, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно довідки Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 Чернігівської міської ради від 20.02.2017 року №23 вбачається, що ОСОБА_2 Реджіна навчається в 3-А класі та уроки в рамках навчального процесу відбуваються з 11.55 (та з 12.50) до 17.30 год. в залежності від дня тижня.

Довідкою Центру мов «АВС» підтверджується, що ОСОБА_2 Реджіна відвідує з листопада 2016 року занняття з англійської мови щовівторка та щопятниці з 18-30 до 19-30 год.

З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що зустрічі з донькою ОСОБА_2 Реджіною, ІНФОРМАЦІЯ_4, під час приїздів позивача в Україну, щороку у період з 15 березня по 15 квітня з урахуванням стану здоров'я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку, та спілкування батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 по Скайпу щосереди о 18.00 год. та щосуботи о 16.00 год. за італійським часом та у такі дати: 16 лютого, 02 липня, 17 листопада, 12 грудня, 25 грудня о 16.30 год. за італійським часом, коли донька не зайнята учбовим процесом або заняттями в гуртках сприятиме налагодженню відносин між батьком і дитиною.

Згідно з ч. 3 ст. 291 ЦК України фізична особа має право на підтримання звязків з членами своєї сімї та родичами незалежно від того, де вона перебуває.

Разом з тим, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, який не заборонений законом.

Суд не приймає до уваги висновок Органу опіки та піклування в частині недоцільності відвідування дитиною батька в ОСОБА_4, яке прийнято з врахуванням бажання дитини, оскільки в судовому засіданні дитина висловила бажання їздити до батька в ОСОБА_4 зі своєю матірю або братом та жити однією сімєю.

Тому суд приходить до висновку про доцільність встановлення позивачу способу спілкування з дочкою шляхом надання дозволу на відвідування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батька ОСОБА_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем його постійного проживання Італійській Республіці: вул. Манделло, 46 - 89133, м. Реджо Калабрія, ОСОБА_4 (via Mandello 46 - 89133 Reggio Calabria, Italy) протягом місяця під час літніх канікул щороку в супроводі матері - законного представника малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3, оскільки перебування в ОСОБА_4 доньки разом з батьком є визначальним для зміцнення їхнього звязку, та враховуючи бажання самої дитини їздити до батька влітку до ОСОБА_4 під час літніх канікул разом з матірю, яка являється законним представником малолітньої для перетину кордону.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

позов задовольнити частково.

Встановити спосіб спілкування ОСОБА_1 ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 шляхом надання дозволу на відвідування місця постійного проживання батька ОСОБА_2 ОСОБА_1 в Італійській Республіці: вул. Манделло, 46 - 89133, м. Реджо Калабрія, ОСОБА_4 (via Mandello 46 - 89133 Reggio Calabria, Italy) протягом місяця під час літніх канікул щороку в супроводі матері-законного представника малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3.

Зобов'язати ОСОБА_3 забезпечити вільний доступ ОСОБА_1 ОСОБА_2 до дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 під час приїздів в Україну щороку у період з 15 березня по 15 квітня з урахуванням стану здоров'я, режиму дня та харчування для дітей відповідного віку, та спілкування батька ОСОБА_1 ОСОБА_2 з дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 по Скайпу щосереди о 18.00 год. та щосуботи о 16.00 год. за італійським часом та у такі дати: 16 лютого, 02 липня, 17 листопада, 12 грудня, 25 грудня о 16.30 год. за італійським часом.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя Л.В. Карапута