Номер провадження: 22-ц/785/3149/17
Головуючий у першій інстанції Ледньова Т. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2015 року у цивільній справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Іллічіського міського управління юстиції Ісупової Н.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3, заінтересована особа ОСОБА_5,

встановила:

24 квітня 2015 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Іллічіського міського управління юстиції (далі - ВДВС Іллічівського МУЮ) Ісупова Н.В. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що на виконанні ВДВС Іллічівського МУЮ знаходиться виконавче провадження ЄДРВП 45988202, яке відкрите на підставі виконавчого листа №501/2959/2014, виданого Іллічівським міським судом м. Одеси 02.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошових коштів у розмірі 149 420,51 грн.

Однак боржник ОСОБА_3 ухиляється від виконання свого обов'язку по погашенню боргу.

За таких обставин державний виконавець ВДВС Іллічівського МУЮ просив тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, до виконання судового рішення.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2015 року подання державного виконавця ВДВС Іллічівського МУЮ Ісупової Н.В. задоволено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даної ухвали суду із постановленням нової - про відмову у задоволенні подання, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про задоволення подання, суд першої інстанції виходив із того, що на виконанні ВДВС Іллічівського МУЮ знаходиться виконавче провадження ЄДРВП 45988202, яке відкрите на підставі виконавчого листа №501/2959/2014, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 02.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошовихкоштів у розмірі 149 420,51 грн. (а.с. 4-5).

При цьому суд виходив із того, що державним виконавцем здійснено заходи по виявленню рухомого та нерухомого майна ОСОБА_3, однак в останнього таке майно відсутнє (а.с. 6-8).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що боржник ОСОБА_3 має невиконані боргові зобов'язання, встановлені рішенням суду, дій по погашенню заборгованості не вчиняв, що у своїй сукупності свідчить про те, що він навмисно ухиляється від виконання виконавчого документа у встановленому законом порядку.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі, з огляду на наступне.

Ті обставини, що на виконанні ВДВС Іллічівського МУЮ знаходиться виконавче провадження, яке відкрите на підставі виконавчого листа №501/2959/2014, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 02.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошовихкоштів у розмірі 149 420,51 грн., та те, що у ОСОБА_3 відсутнє будь-яке нерухоме та рухоме майно, визнані сторонами та підтверджуються матеріалами справи, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України вважаються встановленими і не підлягають доказуванню.

Спірним в даному випадку є те, чи ухиляється ОСОБА_3 від виконання свого обов'язку по виконанню рішення суду, та чи є підстави для обмеження його у виїзду за межі України.

В суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3 зазначив, що він не ухилявся від виконання судового рішення, оскільки майно у нього відсутнє, проте він постійно працює і із його заробітної плати утримуються відрахування на погашення заборгованості.

Вирішуючи вказані питання, колегія суддів витребувала від ВДВС Іллічівського МУЮ інформацію про стан виконавчого провадження та суми заборгованості ОСОБА_3 перед ОСОБА_5

Із наданої суду інформації, яка викладена в запереченнях ВДВС Чорноморського МУЮ (колишня назва - ВДВС Іллічівського МУЮ) на апеляційну скаргу, вбачається, що станом на 14 березня 2017 року із заробітної плати ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 за весь період було утримано 14 219,62 грн., при загальній заборгованості 149 420,51 грн. (а.с.74-75).

Із зазначеного слідує, що за час, який пройшов з моменту ухвалення судового рішення (01.10.2014 року), тобто майже за два з половиною роки, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну і моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП, яка сталася 20 липня 2013 року, менше 10% шкоди.

При цьому, утримання із заробітної плати ОСОБА_3 відбулось лише з грудня 2015 року, тобто після постановлення оскаржуваної ухвали.

Крім того, у вказаних запереченнях ВДВС Чорноморського МУЮ йдеться про те, що починаючи з січня 2016 року, тобто після того, як із заробітної плати ОСОБА_3 почали утримувати відрахування за виконавчими листами, він з'явився до ВДВС Іллічівського МУЮ із питаннями про те, яким чином можливо зняти йому заборону на виїзд за межі України.

Тобто, ОСОБА_3 турбувало питання не погашення заборгованості перед ОСОБА_5, а питання щодо зняття заборони на його виїзд за межі України.

Також представник ВДВС Чорноморського МУЮ в запереченнях зазначив, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення, про що свідчить не тільки відсутність дій по погашенню заборгованості перед ОСОБА_5, і те, що він змінив місце свого проживання, не повідомивши про це ВДВС Чорноморського МУЮ, оскільки згідно виконавчого провадження його місцем проживання є АДРЕСА_1, а згідно апеляційної скарги - АДРЕСА_2.

Крім того, до суду апеляційної інстанції від стягувача ОСОБА_5 також надійшли письмові заперечення проти апеляційної скарги ОСОБА_3, в яких він повністю підтвердив інформацію, яка міститься в запереченнях ВДВС Чорноморського МУЮ про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання судового рішення, а його апеляційна скарга на ухвалу суду, яка подана майже через два роки після постановлення оскаржуваної ухвали, направлена на подальше ухилення ОСОБА_3 від виконання судового рішення, шляхом виїзду за межі України, не виконавши це рішення (а.с.62-64).

Більше того, в суді апеляційної інстанції апелянт ОСОБА_3 вказав, що він звільнився з роботи, де здійснювалось відрахування із його заробітної плати, ДП «Іллічівський морський торговельний порт», що в свою чергу свідчить про те, що в подальшому відрахування із заробітної плати боржника ОСОБА_3 здійснюватись не буде.

До суду апеляційної інстанції від заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 також надійшла копія витягу з наказу № 5-к/тр від 06.04.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 прийнятий старшим електриком Доку № 154 у докове господарство з 10.04.2017 року, з посадовим окладом згідно зі штатним розписом, зі строком випробовування один місяць, з проведенням стажування та без права допуску до самостійної роботи до здачі іспитів з охорони праці та ПТМ (а.с.80).

Однак, доказів того, що на даний час здійснюється погашення заборгованості за рішенням суду, апелянт ОСОБА_3 до суду не надав.

Більше того, до суду апеляційної інстанції заявник апеляційної скарги ОСОБА_3 надав колегії суддів для огляду виклик до Республіки Польща з метою його працевлаштування.

Із пояснень ОСОБА_3 слідує, що він дійсно бажає виїхати за межі України для працевлаштування і отримання більшого заробітку, з метою виконання рішення суду на користь ОСОБА_5 Однак, доказів того, що виїзд за межі України ОСОБА_3 пов'язано саме із його намірами виконати рішення суду, заявник апеляційної скарги суду не надав.

Таким чином, всі вищевикладені обставини в сукупності свідчать про ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання судового рішення, що в свою чергу свідчить про законність і обгрунтованість ухвали суду про обмеження його у праві виїзду за межі України.

Що стосується доводів апелянта ОСОБА_3 на незаконне його обмеження у праві виїзду за межі України, з посиланням на ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та на ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, то вони є безпідставними, оскільки вказаними міжнародними нормами права передбачені обмеження громадян у вільному пересуванні або у праві покидати свою власну країну, з підстав, передбачених Законом, у тому числі з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В даному випадку тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 передбачено п.п.2, 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» і направлено це обмеження на захист прав стягувача за судовим рішенням ОСОБА_5, який також має право на своєчасне виконання судового рішення впродовж розумного строку, як то передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, а також ст.14 та ст. 377-1 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1, ч.2 ст. 307, п.1, ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко