Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/3072/17 Головуючий у 1 інстанції: Марко Я.Р.
№ провадження 22-ц/778/3815/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначав, що він ІНФОРМАЦІЯ_1, проходив військову службу в Збройних Силах Союзу РСР у період з 31 серпня 1966 року по 09 червня 1996 року. В період з 29.10.1984 року по 06.04.1990 року приймав участь у бойових діях.

Відповідно до витягу і протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 181 від 01.10.2012 року встановлено, що захворювання полковника запасу ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2: «Гіпертонічна хвороба ІІ ст., серцево-мозкова форма. Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги, ІІ ФК. Атеросклеротичний кардіосклероз. НК ОСОБА_4 холецистит». ТАК, повязані з виконанням обовязків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Сечокамяна хвороба з рідкими нападами ниркової коліки, конкременти правої нирки. Пієлоектазія справа з незначним порушенням функції. Вторинний пієлонефрит. Початкові прояви поширеного остеохондрозу з корінцевим синдромом», ТАК, повязані з прохолодженням військової служби.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 480303 позивачу була встановлена 3 група інвалідності безстроково, що є підтвердженням того, що стан його здоровя з кожним роком тільки погіршується.

За твердженням позивача, після проходження військової служби де велися бойові дії він отримав значні чисельні захворювання, які турбують його і по сьогоднішній день. Після перебування на стаціонарному лікуванні та подальшого лікування його стан здоровя не покращився, а з кожним роком тільки погіршується. Внаслідок захворювань, отриманих під час проходження військової служби, він змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, оскільки внаслідок безпосередньої участі в бойових діях він отримав чисельні захворювання основними з яких є гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця кардіосклероз, холецистит та інші.

Саме після розвинення вищевказаних захворювань його постійно, щоденно турбують головний біль в потиличній частині, шум у вухах, миготіння «мушок» перед очима, болі в епігастрії і правому підреберї, задишка при фізичному навантаженні.

При обстеженні у 1997 році позивачу було встановлено діагноз остеохондроз хребта, сечокислий діатез, симптоматична артеріальна гіпертензія, хронічний гепатохолецистит в стадії ремісії та варикозне розширення вен нижніх кінцівок.

Окрім цього, він страждає на головний біль в області серця, періодичні болі в поперековій області.

Крім того він не може вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, що негативно впливає на його душевний стан. Він відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обовязки по господарству. Тривале лікування позначилось не тільки на його здоровї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими, позивач знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновити здоровя не має, і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами, порушені його нормальні життєві звязки, йому доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Позивач вважає, що у зв'язку з неможливістю відновити свій стан здоров'я, який пов'язаний з виконанням обовязків військової служби, йому завдана моральна шкода в розмірі 240 000 грн., яку він просить стягнути з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_3, з 31 серпня 1966 року по 09 червня 1996 року проходи військову службу в Збройних Силах Союзу РСР та у період з 29.10.1984 року по 06.04.1990 року приймав участь у бойових діях, що підтверджується копією військового квитка серії ГР № 153719 (а.с.11-12).

Під час виконання обовязків військової служби позивач отримав низку захворювань: гіпертонічна хвороба ІІ ст., серцево-мозкова форма. Ішемічна хвороба серця. Стенокардія напруги, ІІ ФК. Атеросклеротичний кардіосклероз. НК ОСОБА_4 холецистит; сечокамяна хвороба з рідкими нападами ниркової коліки, конкременти правої нирки. Пієлоектазія справа з незначним порушенням функції. Вторинний пієлонефрит. Початкові прояви поширеного остеохондрозу з корінцевим синдромом». Зазначені захворювання підтверджуються копією витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 181 від 01.10.2012 року (а.с.13) та медичними документами (а.с.15-19).

22.01.2013 року ОСОБА_3 була встановлена ІІІ група інвалідності безстроково у зв'язку з хворобою, яка пов'язана з виконанням обовязків військової служби при перебуванні у країнах де велися бойові дії, що підтверджується копіями довідок із акта огляду МСЕК серії АД № 480303 (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не надавав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Згідно змісту Постанови Верховної Ради України «Про чисельність Збройних Сил України; нормативно-правовий акт № 235-VIII від 05.03.2015 року та ст.3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. За вказаними нормативними актами, Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст.1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а питання відшкодування шкоди, заподіяної особам внаслідок участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, регулюються Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №2-86гс14 від 21.10.2014 року, до даного випадку застосована бути не може, оскільки вона стосується питань відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб саме Міністерства оборони України, які спричинили матеріальні збитки майну іншої юридичної особи.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд врахував всі вимоги закону, належним чином дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправними діями завдана шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, на що суд дав належну оцінку їх доводам.

Позивач посилається на завдання йому моральної шкоди через отримання травм, в зв'язку з проходженням військової служби. Зазначає, що від травм у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров'я, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, працювати, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

За вимогами ч.3ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

ОСОБА_3 не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою, або докази, які б свідчили, що у нього змінився звичний спосіб життя.

Крім того, у ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Саме цим законом визначені соціальні гарантії військовослужбовців у випадку встановлення інвалідності, яка пов'язана з виконанням обов'язків військової служби. Такі гарантії реалізуються шляхом виплати грошової допомоги, спір щодо отримання якої між сторонами відсутній.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: