Номер провадження 2/229/515/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області

у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.

при секретарі Польської Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом.

У позові вказала, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою м. Дружківка, вул. Нелідова, б. 25. За вказаною адресою, крім позивача, зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2, який є сином позивачки.

Довготривалий час, а саме з літа 2011 року, відповідач в домі не проживає, не несе витрат на утримання, не сплачує комунальні платежі, не знявся з реєстрації. За його словами виїхав до Пермської області Російської Федерації, звязок підтримується виключно за допомогою мережі Інтернет.

Факт непроживання в спірному будинку відповідача підтверджується актом обстеження будинку від 14 лютого 2017 року, який було складено головою територіального комітету «Перемога» за участю сусідів.

Відповідач добровільно не знявся з реєстрації у будинку, тим самим порушує право власності позивачки, та право користування та розпорядження нерухомими майном у повному обсязі. У звязку з реєстрацією відповідача комунальні служби нараховують плату за комунальні послуги з урахуванням зареєстрованих у квартирі, позивачка змушена сплачувати комунальні послуги і за реєстрованого відповідача у її будинку. Який в свою чергу ними не користується. У зв'язку з цим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав.

У судове засідання позивачка не зявилася. Проте надала заяву слухати справу без її участі, наполягає на задоволенні позову, проти заочного рішення не заперечує /а.с. 27/.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, через позивача по справі через канцелярію суду надав нотаріально засвідчену заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позов визнає у повному обсязі, просить його задовольнити /а.с. 26/.

За таких обставин суд вважає за можливе заслухати справу за відсутності відповідача, на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підтверджений і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд розглядає справу, керуючись вказаною нормою закону, а не ст. ст. 71,72 ЖК України, оскільки житло позивача є і було на період проживання відповідачів приватним.

Суд установив, що позивачка є власником житлового будинку, загальною площею загальною 68,4 кв. м, розташований за адресою Донецька область, м. Дружківка, вул. Нелідова, б. 25. Підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно. /а.с. 9-12/. За адресою спірної квартири, крім позивачки зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 /а.с. 13/

З 2011 р. відповідач не проживає в житловому будинку, не несе витрат на її утримання, не сплачує комунальні платежі, факт непроживання відповідачки підтверджується актом обстеження квартири від 14 лютого 2017 року, який було складено головою територіального комітету «Перемога» за участю сусідів / а. с. 14/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 15 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.

За матеріалами справи підтверджено, що відповідач відсутній в будинку понад один рік без поважних причин, що порушує права власника житла, яка на законних підставах можє вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, будь-яких інших домовленостей між ними не існує.

Таким чином, суд вважає, що позов про усунення перешкод в користуванні власністю доведений і підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 346, 379, 382, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 208, 209, 212-215, 218, 223-228 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити .

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 своєю власністю, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право на користування житловою площею в будинку №25 по вул. Нелідова у м. Дружківка Донецької області.

Зняти ОСОБА_2, 15 жовтня 1981 року з реєстрації в будинку за адресою: Донецька область, м. Дружківка, вул. Нелідова, буд. 25.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: Є. В. Петров