Справа № 206/4512/17
Провадження № 2/206/1161/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача,

та представника третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, треті особи: Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради, Самарська районна у м. Дніпрі рада, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Дніпровська міська рада про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017 позивач, з урахуванням уточнень, звернувся до суду з даним позовом (а.с. 2-4, 33-34).

В обґрунтування позову зазначив наступне. Так, позивач та ОСОБА_9 проживали однією сім'єю, у будинку № 17 по вул. Нижньогородській у місті Дніпрі. 1/2 частина зазначеного вище житлового будинку належала ОСОБА_9 02.08.2017 остання померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно та залишилось двоє малолітніх дітей: ОСОБА_10 - син померлої від першого шлюбу, та ОСОБА_11 - спільна донька, які у спірному будинку за життя їх матері прописані не були. Як законний представник ОСОБА_11, позивач звернувся до 8 ДДНК з заявою про прийняття спадщини в її інтересах, та зазначив про наявність ще однієї дитини - ОСОБА_10, рідним батьком якого він не являється, однак, виховує його з 2006 року. Після чого, позивач звернувся до Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради з метою встановлення опіки над ОСОБА_10 Під час вирішення даного питання, у позивача виникли проблеми, оскільки ОСОБА_10 за вказаною вище адресою не зареєстрований, а місце проживання позивача зареєстровано у м. Жовті Води, що ускладнювало отримання усіх документів для розгляду третьою особою питання щодо встановлення опіки над ОСОБА_10, а також, оформлення та призначення пенсії на дітей. В зв'язку із чим, позивач звернувся до органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з метою реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Однак, позивачу було відмовлено. В той же час, позивач зазначив, що опіку над дитиною необхідно встановлювати у найкоротший термін для належного захисту її інтересів. В звязку з чим, позивач просив визнати за ним право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 17, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Нижньогородська.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній та уточненій заявах.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, та визнав позов.

Представник відповідача, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та третьої особи, Дніпровської міської ради позов не визнав, заперечував проти його задоволення.

Представник третьої особи, Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпрі ради позов підтримала просила задовольнити.

Треті особи ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялись.

Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2015 ОСОБА_9 та відповідач, ОСОБА_3 є власниками по 1/2 частки у спадщині, після померлого ОСОБА_12, а саме: домоволодіння, розташованого по вул. Нижньогородській, будинок № 17 у м. Дніпропетровську (а.с.5, 8).

Згідно свідоцтва про народження від 06.12.2005, ОСОБА_10 народився 23.11.2005, батьком та матір'ю дитини записано ОСОБА_13 та ОСОБА_9 відповідно (а.с.12).

01.10.2016 народилась ОСОБА_11, батьком та матір'ю дитини записано ОСОБА_1 та ОСОБА_9, згідно свідоцтва про народження від 20.10.2016 (а.с.13).

02.08.2017 ОСОБА_9 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 03.08.2017 Самарським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.11).

Відповідно до ОСОБА_13 про реєстрацію в спадковому реєстрі, спадкова справа, після смерті ОСОБА_9 була заведена 12.08.2017 (а.с.58).

12.08.2017 позивач звернувся до 8 ДДНК, як законний представник ОСОБА_11, з заявою про прийняття спадщини, також, в даній заяві повідомив про наявність іншого спадкодавця - ОСОБА_10 (а.с.50).

Відповідно до паспортних даних, позивач був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.52-53).

22.09.2017 позивач надав органу реєстрації відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради заяву про реєстрацію місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, однак, останньому було відмовлено, в зв'язку із відсутністю згоди власників житла (а.с.35).

Згідно рішення Виконавчого комітету Самарської районної і місті Дніпрі ради № 445 від 17.11.2017 ОСОБА_1, тобто позивача за справою, було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_10 За малолітнім ОСОБА_10 закріплено право на житло за адресою: вул. Нижньогородській, будинок № 17 у м. Дніпрі, в якому він мешкав з матір'ю до влаштування під опіку. Призначено позивача відповідальним за збереження права на житло за малолітнім ОСОБА_10 за вказаною вище адресою. Визначено місце проживання ОСОБА_10 за даною адресою. Також, зобов'язано позивача зареєструвати місце проживання ОСОБА_10 за його місцем проживання, представляти його інтереси, вирішити питання щодо оформлення спадщини, призначення допомоги на утримання підопічного (а.с.72-74).

Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що з 2011 року ОСОБА_9, власник 1/2 частини зазначеного вище домоволодіння, та яка померла у 2017 році, позивач, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживали разом однією сім'єю у будинку № 17 по вул. Нижньогородській у м. Дніпрі, однак, місце проживання дітей та позивача за вказаною адресою зареєстровано не було. Після смерті ОСОБА_9 була відкрита спадщина, в зв'язку із чим, позивач звернувся до нотаріальної контори в інтересах ОСОБА_11 з метою оформлення прав на спадщину, крім того, рішенням компетентного органу позивач був призначений опікуном над малолітнім ОСОБА_10, місце проживання якого визначено за адресою зазначеною вище.

Дані правовідносини регулюються ЦК України, СК України, ЗУ "Про охорону дитинства", ЖК УРСР.

Відповідно до ст. 246 СК України орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування.

Згідно ст. 247 СК України дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право, у тому числі, на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування.

Пунктом 1.3. "Правил опіки та піклування", затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.99 № 34/166/131/88, передбачено, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

У той же час, відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 18 даного закону, передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Разом з тим, ч. 1ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що рішенням Виконавчого комітету Самарської районної і місті Дніпрі ради № 445 від 17.11.2017 позивача було призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_10, за яким закріплено право на житло за адресою: вул. Нижньогородська, будинок № 17 у м. Дніпрі, в якому він мешкав з матір'ю до влаштування під опіку, позивача призначено відповідальним за збереження права на житло за малолітнім ОСОБА_10, визначено місце проживання ОСОБА_10 за даною адресою, а також, враховуючи обов'язки, покладені на позивача щодо представництва інтересів малолітнього та збереження права на житло, встановлення факту спільного проживання ОСОБА_10, ОСОБА_1, ОСОБА_11 разом із власником 1/2 частини будинку ОСОБА_14 однією сім'єю, та відносини, що склались між позивачем та ОСОБА_10, якого позивач виховує фактично з 1 року життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мають право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів та ін.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин справи, діючого матеріального закону, з урахуванням розяснень, викладених в постанові пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а також загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Виходячи із приписів ст. 88 ЦПК України, а також, клопотання позивача про стягнення судового збору, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_3

На підставі викладеного та керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 246, 247 СК України, ст. 11, 18 ЗУ "Про охорону дитинства", ст. 156 ЖК УРСР, ст.ст. 3-8, 10, 11, 15, 18, 57-60, 88, 169, 208-209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком № 17, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Нижньогородська.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак