АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1674/17 Справа № 196/1545/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з багаторазово уточненим позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 10 серпня 2014 року о 12.00 годині ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем марки "Mitsubishi outlander 2.4", реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по другорядній дорозі Т04-12 зі сторони с.Михайлівка Царичанського району Дніпропетровської області у напрямку с.Шульгівка, та в ході руху, маючи об'єктивну можливість виявити в межах видимості в напрямку руху транспортний засіб марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_2, який на праві власності належить позивачу ОСОБА_3 та яким керував позивач ОСОБА_4, що наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі в напрямку із с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області в смт.Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, порушивши правила дорожнього руху та допустив перехресне зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

Зазначали, що винним у дорожньо-транспортній пригоді було визнано ОСОБА_2, який грубо порушив вимоги дорожнього знаку 2.1 та п.п.16.11,16.12 Правил дорожнього руху.

Вказували, що внаслідок цього зіткнення відповідно до висновку №1185-16 від 06 квітня 2016 року вартість матеріального збитку, спричиненого ОСОБА_3, як власнику автомобіля марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_2, на час проведення судової автотоварознавчої експертизи складає 429.273 грн.23 коп., а водію ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забій грудини, голови, шийного відділу хребта, лівого передпліччя, гематома лівого передпліччя, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4936.

Посилаючись на те, що страхова компанія погодилася відшкодувати 29.198 грн.20 коп. відповідно страхового полісу, пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль було продано за 65.500 грн., а решту завданого матеріального збитку в розмірі 334.575 грн.03 коп. відповідач добровільно відшкодувати відмовився, крім того, цим ДТП позивачу ОСОБА_4 було завдано моральну шкоди, так як він пережив сильний шок та тілесні ушкодження, у звязку з чим просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану внаслідок пошкодження автомобіля в розмірі 334.575 грн.03 коп. та 100.000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, судові витрати по справі.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з нього 4.410 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, з відмовою у стягненні моральної шкоди.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 10 серпня 2014 року о 12.00 годині ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем марки "Mitsubishi outlander 2.4", реєстраційний номер НОМЕР_1, рухався по другорядній дорозі Т04-12 зі сторони с.Михайлівка Царичанського району Дніпропетровської області у напрямку с.Шульгівка. В ході руху, маючи об'єктивну можливість виявити в межах видимості в напрямку руху транспортний засіб марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4, що наближався до даного перехрестя проїзних частин по головній дорозі в напрямку із с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області в смт.Петриківка Петриківського району Дніпропетровської області, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров'я громадян, та виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись в зоні дії дорожнього знаку 2.1 - (дати дорогу) "Правил дорожнього руху України", наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, не зменшив швидкість руху свого автомобіля та не зупинився, щоб дати дорогу автомобілю марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_2, по головній дорозі та виїхав на головну дорогу у безпосередній близькості від вказаного автомобіля, в результаті чого мало місце перехресне зіткнення вищевказаних транспортних засобів.

В результаті даної пригоди автомобіль марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, який на праві власності належить ОСОБА_3 (а.с.44), зазнав значних механічних пошкоджень, а ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забій грудини, голови, шийного відділу хребта, лівого передпліччя, гематома лівого передпліччя, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4936, виданої на ім'я ОСОБА_4 (т.1 а.с.12,13).

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним за ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75.76 КК України ОСОБА_2 від призначеного покарання звільнено з визначенням іспитового строку терміном 1 рік, без позбавлення права керувати транспортними засобами (т.1 а.с.9-11).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Посилання на зазначену норму закону також відображено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4.

Згідно з листом АТ "СК "АХА Страхування" від 30 вересня 2014 року №8368/12/ЦВ ОСОБА_3 за договором страхування наземного транспорту №3671185/05АВ від 11 жовтня 2013 року у звязку з даним ДТП виплачено страхове відшкодування в розмірі 29.198 грн.20 коп.

З метою визначення майнової шкоди по справі було призначено експертизу та відповідно до висновку судового експерта автотоварознавця по визначенню матеріального збитку нанесеного власнику КТЗ №1185-16 від 06 квітня 2016 року, проведеного Дніпропетровським науково-дослідним інститутом судових експертиз, розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_2, становить 479.970 грн.23 коп. (т.1 а.с.172-177).

Відповідно до розписки від 27 листопада 2014 року, пошкоджений після ДТП автомобіль марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_2, було продано за 65.500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з повної доведеності та обґрунтованості позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди у сумі визначеній висновком експертизи, та з урахуванням глибини душевних страждань позивача ОСОБА_4 прийшов до можливості стягнення з відповідача 100.000 грн. у рахунок відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у частині відшкодування матеріальної шкоди та частково погоджується з висновком про стягнення моральної шкоди, однак вважає за необхідне зменшити суму стягнутої моральної шкоди у звязку з наступними обставинами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а саме: ч.1 - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; ч.2 - особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини; ч.3 - шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом; ч.4 - шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Так, за загальним правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

У ч.2 ст.1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких - і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) від 27 березня 1992 року №6 шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, в даних правовідносинах відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП, цивільна відповідальність покладається на заподіювача шкоди незалежно від вини, тобто діє презумпція вини особи, яка завдала шкоду.

Обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_2 не потребують доказування, оскільки вони встановлені вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, який набрав законної сили.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 та ст.1166 ЦК України під майновою шкодою, завданою фізичній особі, яка підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала , маються на увазі втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Податок на додану вартість (ПДВ) це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при стягненні на користь потерпілого вартості пошкодженого майна враховується зношеність пошкодженого майна. Розрахунок зношеності проводиться відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року.

У п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 розяснено, при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Як передбачено ст.1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 роз'яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої майну особи в результаті ДТП, та визначаючи розмір такої шкоди, судам слід звертати увагу що відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди, завданої нею іншій особі, зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Позивач, як сторона по справі, зобов'язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.10 ЦПК України.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положення ст.11 ЦК України визначають, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Нормами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст.60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,46 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обовязок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як убачається з матеріалів справи суд першої інстанції ухвалою від 15 лютого 2016 року призначив по справі судову автотоварознавчу експертизу (т.1 а.с.134-135).

Ухвала суду була виконана та надано висновок судового експерта автотоварознавця КТЗ №1185-16 від 06 квітня 2016 року, з якого вбачається, що розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля марки "Mitsubishi outlander", реєстраційний номер НОМЕР_3, становить 479.970 грн.23 коп. (т.1 а.с.172-177).

Виходячи з положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 та зареєстрованої в цьому Міністерстві 24 листопада 2003 року за №1074/8395, відповідно до яких у разі, якщо вартість відновлювального ремонту транспортного засобу не менше його ринкової (дійсної) вартості, то величина шкоди, завданої володільцю транспортного засобу, приймається рівною дійсній вартості ТС на момент пошкодження, т.я. відновлювати такий транспортний засіб економічно недоцільно.

У висновку зазначено, що вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість досліджуваного колісного засобу визначену на період попередній його пошкодженню, а тому матеріальний збиток приймається рівним дійсній вартості автомобіля, так як відновлювати такий транспортний засіб економічно недоцільно.

Відповідно до положень ст.30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у висновку при розрахунку збитків було взято саме ринкову вартість автомобіля до його пошкодження згідно Методики.

Вирішуючи спір в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачам дійсно спричинена моральна шкода.

Однак колегія суддів вважає за необхідне змінити розмір моральної шкоди оскільки, вирішуючи питання про її розмір, суд першої інстанції не прийняв до уваги у повній мірі розяснення в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, від 31 березня 1995 року №4, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Виходячи з обставин справи, відсутністю особливо тяжких, або фатальних наслідків та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості, колегія суддів приходить до висновку про можливість зменшення моральної шкоди з 100.000 грн. до 2.500 грн.

На підставі викладеного колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно невірного визначення завданої суми матеріального збитку.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що вартість залишків пошкодженого автомобіля складає 128.000 грн., а отже від суми завданого збитку потрібно відняти саме 128.000 грн. не можуть бути прийняті до уваги, оскільки проданий він був саме за 65.500 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та не свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за завдану шкоду.

В звязку з наведеним колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди зменшивши її розмір з 100.000 грн. до 2.500 грн., а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального, процесуального права та матеріалам справи, тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди змінити, зменшивши розмір стягнутої суми з 100.000 грн. до 2.500 грн., та вважати загальною суму, що підлягає стягненню 2.987 грн.20 коп.

В решті рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_5