22-ц/775/125/2017(м)
Головуючий І інстанції Доценко С.І. Єдиний унікальний номер 222/1388/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/125/2017(м)
Категорія 48 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лопатіної М.Ю.

ОСОБА_1,

секретар Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання транспортного засобу обєктом спільної сумісної власності та його поділ, з участю третьої особи ОСОБА_5,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 посилаючись на те, що з 07 червня 2008 року по січень 2014 року перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі під час якого придбали автомобіль NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1, який було оформлено на імя відповідача. Автомобілем постійно користувався відповідач і після розірвання шлюбу продав його без її дозволу, але цей правочин було визнано недійсним рішенням Володарського районного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року. До теперішнього часу відповідач не надає до МРЕВ документи про реєстрацію автомобілю для їх переоформлення відповідно рішенню суду чим позбавляють її права на частку в спільному майні. Тому після уточнення позовних вимог просила визнати спірний автомобіль обєктом спільної сумісної власності подружжя та передати його у власність ОСОБА_3 стягнувши з нього вартість ? частини автомобіля в розмірі 32 823 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано автомобіль типу седан NISSAN ALMERA 5MT(N16) реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_2 року випуску синього кольору спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визначено ідеальні частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по ? частині автомобіля у праві спільної сумісної власності та залишено зазначений автомобіль у їх спільній частковій власності.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2, просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою (том 2 а.с. 170, 171), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису згідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Апеляційним судом за клопотанням представника відповідача двічі відкладався розгляд справи для надання сторонам можливості врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди. Проте жодних дій, які б свідчили про такий намір, відповідачем не зроблено: текст мировою угоди апеляційному суду не надано, грошей на депозитний рахунок суду не внесено. Тому отримавши 05 квітня 2017 року клопотання представника відповідача про відкладення справи знову з тих самих підстав, апеляційний суд відмовив у його задоволенні, вважаючи, що сторона таким чином зловживає своїми процесуальними правами та умисно затягує розгляд справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду необхідно залишити без змін з таких підстав.

Згідно із вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно перевірив доводи позивачки, правильно застосував норми матеріального права і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірний автомобіль підлягає поділу між сторонами шляхом визнання ідеальних часток подружжя в цьому автомобілі без його реального поділу із залишенням в спільній частковій власності.

Цей висновок суду підтверджений дослідженими в судовому засіданні доказами, які надані сторонами.

В рішенні суду ці докази наведені і відповідно до вимог процесуального закону їм надана належна правова оцінка.

Як встановлено судом першої інстанції, сторони з червня 2008 року по січень 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбу під час якого придбали спірний автомобіль NISSAN ALMERA, номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 10, 11).

Звертаючись до суду із позовом, позивачка в порядку поділу спільного майна подружжя просила виділити відповідачеві зазначений автомобіль із стягненням на її користь вартості ? його частини.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільні речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оскільки позивачка з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, до суду не зверталася та не просила припинити право відповідача на частку у спільному автомобілі, відповідач своєї згоди на стягнення з нього вартості ? частки автомобілю в розмірі 32 823 грн. не давав та попередньо цю грошову суму на депозитний рахунок суду не вносив, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано залишив автомобіль у спільній частковій власності сторін.

Доводи апеляційної скарги щодо продажу ОСОБА_3 спірного автомобіля ОСОБА_5 зводяться до незгоди з рішенням Володарського районного суду Донецької області від 17 листопада 2014 року, яким цей правочин визнано недійсним та яке набрало законної сили, а відтак правового значення для справи не мають.

Інші доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з якими законодавство повязує можливість скасування чи зміни рішення та не стосуються предмету спору.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

ОСОБА_6

ОСОБА_1