Справа № 487/4502/17
Провадження № 2/487/2285/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючий - суддя Біцюк А.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3, відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

28 серпня 2017 року ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном, а саме просила зобовязати відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, прийняти рішення про виселення з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3. У вказаній квартирі зареєстрована лише позивачка. Проте в 2015 році до квартири позивача заселилися відповідачі, поведінка яких є неналежною та протиправною, постійно вчиняють сварки, бійки, зловживають спиртними напоями та наркотичними засобами. Крім того, користуючись комунальними послугами, відмовляються за них сплачувати. Самостійно звільнити належну позивачці квартиру, відповідачі категорично відмовляються. Поислаючись на те, що своїми діями відповідачі перешкоджають позивачу користуватись належною їй квартирою, просила позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, підтвердила фактичні обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд про задоволення позову. Пояснила, що неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу неналежної поведінки відповідачів. Вказала, що відповідачі постійно порушують її права і їх сумісне проживання є неможливим.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, підтвердив фактичні обставини, що викладені у позовній заяві, просив суд про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. Суду пояснив, що питання щодо їх проживання з позивачкою було сумісно зясовано, та при переїзді він разом з ОСОБА_5 зробили ремонт в квартирі. Також зазначив, що перешкод у користуванні майном позивачці не чинить. У задоволенні позову просив відмовити повністю.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_5 суду пояснила, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі. У задоволенні позову просила відмовити повністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видано на підставі розпорядження (наказу) від 14.07.2006 року №1635-р.

Згідно довідки ф-3 ЖКП ММР «Бриз» ЖЕК №3 за №1976 від 03.08.2017 року в квартирі АДРЕСА_5 зареєстрована ОСОБА_2.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджання своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

При вирішенні спорів, пов'язаних із користуванням жилими приміщеннями в будинках належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави6розділуІІІ ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду.

Передбачені ст.ст.150, 156, 157 ЖК України правила щодо користування будинком, встановлення прав та обов'язків членів сім'ї власника будинку, підстав виселення членів його сім'ї - не порушують встановленого нормами ЦК України права на захист власності нерухомого майна. Оскільки право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком відповідно дост.156 ЖК України бумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку.

Тобто дост.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульоване житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом .

Відповідно до ч.1ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив у Постанові №2 від 12.04.1985 року (із наступними доповненнями та змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум Верховного Суду України, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, слід виходити з того, що при тривалій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

В якості доказу порушення відповідачами правил співжиття позивачкою надано лист-повідомлення Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 06.03.2017 року за №23-ои/гм-52-17, згідно якого заява ОСОБА_2 щодо сприяння у виселенні її внука ОСОБА_4 зареєстрована та розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян». Проведеною перевіркою з ОСОБА_4 було проведено профілактичну бесіду та попереджено про можливу відповідальність за вчинення протиправних дій.

Враховуючи те, що позивачем в судовому засіданні не доведено факту систематичного порушення відповідачами правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, також позивачкою ОСОБА_2 не надано доказів, що до відповідачів застосовувались заходи запобігання і громадського впливу, які виявились безрезультатними, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.116,150,156,157 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені позову до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд міста Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі але не були присутні під час його проголошення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Біцюк А.В.