Провадження № 22-ц/780/1196/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 09.03.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, який мотивував наступним:

23 червня 2011 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 був укладений договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 10000,00грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості, та кредитну картку за умовами «Універсальна GOLD». ОСОБА_2 зобовязався повертати кредит шляхом сплати щомісячного обовязкового платежу у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень. У разі порушення своїх зобовязань, зокрема у разі несвоєчасного погашення заборгованості позичальник зобовязався сплачувати пеню у розмірі 1% від суми заборгованості, але не менше 50 гривень на місяць, та пеню, що становить базову процентну ставку по договору, що нараховується за кожний день прострочення, а також у разі порушення своїх зобовязань сплачувати штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми позову. Відповідач зобовязання щодо повернення кредитних коштів за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим за кредитом утворилася заборгованість. Станом на 30 квітня 2016 року загальна сума заборгованості становила 27287 гривень 17 копійок, що складається: з заборгованості за кредитом 10465 гривень 97 копійок, заборгованість по процентам за користування кредитом 13695 гривень 62 копійок, заборгованість за пенею 1350 гривень, а також штраф (фіксована частина) 500 гривень, штраф (процентна складова) 1275 гривень 58 копійок. Зважаючи на наведене, просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь банку заборгованість у розмірі 27287 гривень 17 копійок та судові витрати у розмірі 272 гривень 87 копійок.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції незаконно стягнено заборгованість за договором. Вказує, що позивачем до суду було надано лише копії анкети-заяви та витяг з умов та правил надання банківських послуг. В той же час не було надано копії кредитного договору, укладеного між сторонами. Крім того зазначає, що судом незаконно не було застосовано сплив строку позовної давності, оскільки розрахунок заборгованості відображено ще з 2011 року., а до суду банк звернувся у липні 2015 року. Вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного:

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Положеннями ст. 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України рішення має відповідати в тому числі на наступні питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В той же час зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Свої позовні вимоги банк обґрунтовував фактом невиконання відповідачем умов кредитного договору, укладеного ним з банком. При цьому на підтвердження таких своїх посилань позивач надав до суду копію анкети-заяви позичальника про видачу йому кредитної картки від 23.06.2011 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки А-Банку, а також умови та правила надання банківських послуг. З дослідження вказаних документів вбачається, що лише заява про видачу кредитної картки була підписана відповідачем. Інші представлені документи таких підписів відповідача не містять. За таких умов, у суду відсутні правові підстави для прийняття вказаних тарифів та умов кредитування в якості складових частин кредитного договору, оскільки неможливо встановити, чи саме такі умови кредитування були погоджені сторонами при укладенні договору. Зазначена позиція узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, висловленою ним за результатами розгляду ряду справ, зокрема у справі № 6-16цс15.

Зважаючи на те, що підписана відповідачем заява про видачу кредитної карти не містить ні умов щодо розміру відсоткової ставки та порядку її нарахування, ні розміру та порядку нарахування пені та штрафів, підстави для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за такими видами нарахувань у суду першої інстанції були відсутні, на що, однак, він увагу не звернув.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Зважаючи на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про стягнення фактично наданих банком відповідачу коштів, а саме 10465,97 грн. Решта позовних вимог до задоволення не підлягає. При цьому колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з позицією апелянта щодо відсутності підстав для задоволення усіх позовних вимог банку по даній справі через пропуск останнім строку позовної давності.

У відповідності до положень ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому згідно ст. 264. ЦК України вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, перериває перебіг позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи наведені норми та зважаючи на те, що останній платіж за кредитом відповідно до представленого розрахунку був здійснений 16.03.2014 року, в той час як позов було подано до суду 08.07.2015 року, посилання відповідача на пропуск банком строку звернення до суду не відповідає обставинам справи.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем по справі при подачі позову було сплачено 272,87 грн. судового збору. При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив 300,30 грн.

Зважаючи на те, що колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог лише в частині стягнення з відповідача 10465,97 грн. на користь позивача із заявлених ним вимог на загальну суму 27287,17 грн., враховуючи встановлений ч. 1 ст. 88 ЦПК України принцип розподілу судових витрат між сторонами пропорційно до розміру задоволених та відмовлених позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 80,35 грн. в якості відшкодування частини понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення. Позов публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»» (49094, м. Дніпро, вул. Батумська, 11, МФО 307770, , р/р 0010) заборгованість за договором від 23 червня 2011 року у розмірі 10465 (десять тисяч чотириста шістдесят пять) гривень 97 копійок основного боргу. В решті вимог відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору у розмірі 80 (вісімдесят) гривень 35 копійок.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_3