Єдиний унікальний номер 235/6357/13-ц Номер провадження 22-ц/775/1750/2017
Єдиний унікальний номер 235/6357/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1750/2017
Головуючий у 1 інстанції Назаренко Г.В.
Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Тимченко О.О.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті цивільну справу №235/6357/13-ц за позовною заявою Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2017 року, ухвалене в приміщенні суду в м. Покровську Донецької області, проголошене о 14 годині 11 хвилин,

встановив:

В листопаді 2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 19 грудня 2005 року ОСОБА_2 19 грудня 2005 року отримав кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем договір про надання кредиту. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач прийняті на себе зобовязання не виконує, в звязку з чим, станом на 30 вересня 2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 23560,32 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 3746,64 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 182015,57 гривень, а також штрафи, 500 гривень (фіксована частина), 1098,11 гривень (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі та судові витрати.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 грудня 2005 року в розмірі 12618,03 гривень, з яких 3746,64 гривень заборгованість за кредитом, 7770,53 гривень заборгованість по процентами, 500 гривень штраф (фіксована частина), 600,86 гривень штраф (процентна складова), на відшкодування сплаченого судового збору 126,21 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено за спливом позовної давності.

З зазначеним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних вимог через порушення судом під час розгляду справи норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про те, що відповідачу була надана кредитна картка зі строком дії до 31 грудня 2012 року, оскільки даний висновок суд зробив на підставі односторонньої довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2. Відповідач зазначає, що строк дії картки, наданої йому відповідно договору №б/н від 19 грудня 2005 року, був встановлений до 19 грудня 2008 року, а отже позивач звернувшись до суду у 2013 році пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, проти апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, що зявились, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.2 ст. 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Також судом встановлено, що згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 строк дії виданої йому кредитної карти становить до 12/12.

Позивач виконав своє зобовязання за договором шляхом надання коштів відповідачу, станом на 30 січня 2006 року кредитний ліміт було встановлено у розмірі 4000 гривень, 15 жовтня 2008 року 3750 гривень, 26 грудня 2008 року 9200 гривень, 13 січня 2009 року, 18 січня 2009 року, 22 січня 2009 року, 18 березня 2009 року, 18 серпня 2015 року 3750 гривень, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 від 12 травня 2017 року (картрахунок 543074 від 19 грудня 2005 року). (а.с. 107)

Також, судом першої інстанції встановлено, що станом на 30 вересня 2013 року за кредитним договором, через невиконання ОСОБА_2 умов договору, утворилась заборгованість на загальну суму 23560,32 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3746,64 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 182015,57 гривень, а також штрафів в розмірі 500 гривень (фіксована частина) та 1098,11 гривень (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 19 грудня 2005 року. (а.с.4-6)

Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що відповідач будь-які дії, що свідчать про визнання ним боргу не вчиняв.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 зобовязання за укладеним кредитним договором №б/н від 19 грудня 2005 року належним чином не виконав, у звязку з чим, станом на 30 вересня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 23560,32 гривень. Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд першої інстанції врахував подану ОСОБА_2 під час розгляду справи заяву про застосування строків позовної давності.

Проте, погодитись з таким висновком суду в частині визначення розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача не можливо з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності та визначаючи період, за який підлягає стягненню заборгованість, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду із зазначеним позовом 4 листопада 2013 року, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором за період з 04 листопада 2010 року по 30 вересня 2013 року в розмірі 12618,03 гривень, з яких 3746,64 гривень тіло кредиту, 7770,53 гривень відсотки, 500 гривень штраф (фіксована частина), 600,86 гривень штраф (процентна складова), які розраховані згідно п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг.

Такі висновки суду щодо визначення періоду, за який підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором відповідає вимогам матеріального закону, але суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту за наступних підстав.

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що 19 грудня 2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 4000 гривень.

Наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитом (а.с.4-6) підтверджується, що відповідач заборгованість за кредитом не погашав.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження строку дії платіжної картки, яку отримав відповідач.

З огляду на викладене, позивач звернувся з вимогою про стягнення заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) із пропуском трирічного строку позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України, є підставою для відмови в цій частині позовних вимог.

Таким чином, у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 746 гривень 64 копійки слід відмовити, а рішення в частині визначення загальної суми заборгованості змінити.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Крім цього, в порядку ст.141 ЦПК України зміні підлягає розмір судового збору.

Оскільки апеляційним судом позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, то понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеній частині позовних вимог, що складає 88, 71 гривень.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2017 року в частині стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 3 746 гривень 64 копійки скасувати.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2017 року в частині визначення загальної суми заборгованості та судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8871 гривень 39 копійок та судовий збір в розмірі 88 гривень 71 копійка.

У задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3 746 гривень 64 копійки відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Судді:

Повний текст судового рішення складений 28 грудня 2017 року.

Головуючий