Справа № 2-407/11 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/2030/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю:ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,

представників ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулись в суд з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, Товариство з обмеженою відповідальністю «Резон-1» про визнання незаконним розпорядження Залізничної районної адміністрації м.Львова № 975 від 26.09.2005 року; визнання незаконним дозволу № 567/07 від 02.11.2007 року, виданого інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради; зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не чинити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на вул. Луцька, 12 у м. Львові; зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 знести частину спорудженої ними добудови і надбудови до будинку на вул. Луцька, 14 у м. Львові, яка розташована ближче 1,0 м до межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Луцька, 12, та яка розташована ближче 8,0 м до житлового будинку на вул. Луцька, 12 у м. Львові, привести конструкцію даху будинку на вул. Луцька, 14 у м. Львові до технічного стану, що передував його реконструкції на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова № 975 від 26.09.2005 року та дозволу № 567/07 від 02.11.2007 року, виданого інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради, та замурувати вікно, що знаходиться на стіні будинку № 14 на вул. Луцькій у м. Львові, яка знаходиться на межі земельних ділянок за адресами: м. Львів, вул. Луцька, 12 та м. Львів, вул. Луцька, 14.

Треті особи, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 звернулись в суд з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Резон-1», ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 про визнання незаконним та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова № 975 від 26.09.2005 року; визнання незаконним та скасування дозволу № 567/07 від 02.11.2007 року, виданого інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради; визнання незаконним та скасування наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради № 254 від 04.04.2008 року про затвердження Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта індивідуального житлового будинку на вул. Луцькій, 14 після його реконструкції з розширенням за рахунок прибудови з надбудовою; зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 усунути небезпеку для життя та здоровя ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, створену внаслідок спорудження ними добудови та надбудови до будинку за адресою: м. Львів, вул. Луцька, 14, яка розташована ближче 8,0 м до житлового будинку на вул. Луцька, 12 у м. Львові, шляхом зобовязання відповідачів знести частину спорудженої ними добудови і надбудови до будинку за адресою: м. Львів, вул. Луцька, 14, яка розташована ближче 8,0 м до житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Луцька, 12 у м. Львові.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2014 року цивільні справи об»єднані в одне провадження.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволено, визнано незаконним розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова № 975 від 26.09.2005 року.

Визнано незаконним дозвіл № 567/07 від 02.11.2007 року, виданий інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради.

Зобовязано відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 не чинити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на вул. Луцька, 12 у м. Львові.

Зобовязано відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 знести частину спорудженої ними добудови і надбудови до будинку на вул. Луцька, 14 у м. Львові, яка розташована ближче 1,0 м до межі земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Луцька, 12, та яка розташована ближче 8,0 м до житлового будинку на вул. Луцька, 12 у м. Львові, привести конструкцію даху будинку на вул. Луцька, 14 у м. Львові до технічного стану, що передував його реконструкції на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова № 975 від 26.09.2005 року та дозволу № 567/07 від 02.11.2007 року, виданого інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради, та замурувати вікно, що знаходиться на стіні будинку № 14 на вул. Луцькій у м. Львові, яка знаходиться на межі земельних ділянок за адресами: м. Львів, вул. Луцька, 12 та м. Львів, вул. Луцька, 14.

Позов третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 задоволено, визнано незаконним та скасовано розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова № 975 від 26.09.2005 року.

Визнано незаконним та скасовано дозвіл № 567/07 від 02.11.2007 року, виданий інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради.

Визнати незаконним та скасовано наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради № 254 від 04.04.2008 року про затвердження Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта індивідуального житлового будинку на вул. Луцькій, 14 після його реконструкції з розширенням за рахунок прибудови з надбудовою.

Зобовязано відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 усунути небезпеку для життя та здоровя ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, створену внаслідок спорудження ними добудови та надбудови до будинку за адресою: м. Львів, вул. Луцька, 14, яка розташована ближче 8,0 м до житлового будинку на вул. Луцька, 12 у м. Львові, шляхом зобовязання відповідачів знести вказану частину спорудженої ними добудови і надбудови.

Стягнуто із Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 27,97 грн. судових витрат.

Стягнуто із Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ОСОБА_15 по 832,50 грн. витрат на оплату судових експертиз.

Стягнуто із Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Резон-1», ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на користь ОСОБА_14, ОСОБА_15 і ОСОБА_16 по 30,45 грн. судового збору.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що до реконструкції відповідачами житлового будинку № 14 по вул. Луцькій в м. Львові, загальна площа будинку становила 86,3 кв.м., а це 9м. х 9,5 м. При таких розмірах будинку і земельної ділянки 12 м. х 12,5 м. пожежні розриви розміром 8,0 м. не могли бути дотриманими і становили 4-5 м., що не чинило жодних перешкод у користуванні будинками та не створювало пожежної чи іншої небезпеки життю мешканцям будинку і між сторонами справи, до проведення відповідачами реконструкції будинку № 14 з врахуванням щільності старої забудови і відсутності на той час нормативних пожежних розривів, не існувало жодних спорів з приводу цього питання.

Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зобов»язуючи відповідачів знести частину спорудженої ними добудови і надбудови до будинку на вул. Луцька, 14, яка розташована ближче 1,0 м. до межі суміжної земельної ділянки та яка розташована ближче 8 м. до будинку на вул. Луцька, 12, не врахував, що тоді неможливо привести конструкцію даху знесеного будинку до технічного стану який передував його реконструкції та ще й замурувати вікно у знесеній частині. Крім того, зазначає, що оскаржені позивачами рішення органів місцевого самоврядування є актами одноразового характеру, діяли з моменту їх прийняття до повного виконання, тобто до 12.03.2008 року, та не можуть після цього бути скасовані чи визнані незаконними.

Апелянт просить врахувати, що земельна ділянка приватизована відповідачами з цільовим призначенням землі для будівництва та обслуговування житлового будинку, реконструкція будинку № 14 здійснена за наявності рішень відповідних органів і погодженого проект, відповідачами у 2005 році було влаштовано водовідвід з даху будинку та снігоприймач, а тому реконструйована часина будинку № 14 не підлягає знесенню як самовільна прибудова.

Також, апелянт не погоджується з висновком судової будівельно технічної експертизи № 3362 від 31.05.2011 року, оскільки, експерту не було поставлено завдання на встановлення межі між земельними ділянками сторін позову, а дана межа експертом визначалась на власний розсуд шляхом виміру рулеткою невизначеного місця і порівняння такого з довжиною сторони ділянки № 12 згідно державного акту на земельну ділянку серії ЯК № 122341 від 2011 року. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представників ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 282, 391 ЦК України, та виходив з того, що оскаржуваним розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради порушуються законні майнові права та інтереси позивачів, а відтак позивачі вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування майном, належним їм на праві власності, а також порушуються немайнові права на безпеку їх життя та здоров»я, які також підлягають захисту в судовому порядку. Дійшовщи до такого висновку, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, вважав, що захист цивільних прав та інтересів судом може бути здійснений, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення та шляхом визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування, дозволу інспекції ДАБК Львівської міської ради, наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради про затвердження Акта державної приймальної комісії про прийняття будинку в експлуатацію.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, та отримали свідоцтво про право власності № 19954-З від 17.11.2004 року, яке зареєстроване у ЛОДК «БТІ та ЕО» 13.01.2005 року, про що їм видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6196001. Позивач ОСОБА_7 та треті особи ОСОБА_12, ОСОБА_13 набули право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2, та отримали свідоцтво про право власності № 19939-З від 17.11.2004 року, яке було зареєстроване у ЛОДК «БТІ та ЕО» 18.01.2005 року, про що їм видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6237126.

Судом також встановлено, що наказом № 25 від 20 березня 2006 року Управлінням житлово-комунального господарства Львівської міської ради будинок № 12 по вулиці Луцькій в м. Львові було знято з балансу Львівської міської ради і в подальшому позивачами та третіми особами ОСОБА_12, ОСОБА_13 на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 749-Ж-З від 05.05.2010 року було оформлено та зареєстровано у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» право спільної часткової власності на будинок № 12 по вул. Луцькій в м. Львові, про що їм видано витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно №№ 26174675, 26174932 від 20.05.2010 року.

Встановивши вищенаведені обставини суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що в порядку, передбаченому ст. 120 ЗК України, позивачі з 20.05.2010 року на законних підставах набули права користування земельною ділянкою площею 398,6 кв.м., закріпленою за будинком № 12 по вул. Луцькій в м. Львові відповідно до рішення Львівської міської ради № 1447 від 06.10.1953 року. В подальшому позивачі разом з третіми особами ОСОБА_12, ОСОБА_13 набули право спільної власності на вказану земельну ділянку, про що їм 11.11.2011 року видано, а 30.12.2011 року зареєстровано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 122341.

Тобто, судом першої інстанції встановлено, що позивачі набули права власності на земельну ділянку, закріплену за житловим будинком №12 по вул. Луцька у м. Львові, лише в 2011 році.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_17 на підставі свідоцтва про право власності від 14.02.2005 року, зареєстрованого у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 03.03.2005 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6651770) на праві власності належала 24/100 у житловому будинку № 14 по вул. Луцькій в м. Львові, а 76/100 вказаного будинку належали на праві спільної сумісної власності ОСОБА_18 та відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності від 14.02.2005 року, зареєстровано у ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 03.03.2005 року (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6651576), до реконструкції загальна площа житлового будинку становила 86,3 кв.м., житлова 48,9 кв.м.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується листом ЛОДК БТІ та ЕО № 4/25524 від 25.06.2005 року, що станом на 14.12.2004 року за адресою м. Львів, вул. Луцька, 14 самовільно збудовано житлову прибудову літ. А-1 розміром 5,40х6,22 + 4.93х5,83м та мезонін літ Мз.

Факт самочинної реконструкції житлового будинку та самочинної прибудови та надбудови до житлового будинку №14 по вул. Луцькій у м.Львові не заперечується.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з існуючими порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам та порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов»язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Згідно з роз»ясненнями п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що відповідно до ст.26 Закону України №2780-ХІІ спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України, ч.1 ст. 3 ЦПК України). У зв»язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 975 від 26.09.2005 року затверджено висновок міжвідомчої комісії від 22.03.2005 року (протокол №9) та погоджено ОСОБА_18 та відповідачам ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 технічну можливість продовження самочинно розпочатих робіт з реконструкції та розширення за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху розміром 10,9х12,6 м. Зобовязано їх вирішити питання землекористування, отримати в управлінні архітектури та містобудування вихідні дані для проектування, розробити через ліцензовану проектну організацію документацію на реконструкцію будинку та погодити її в установленому порядку з управлінням архітектури і містобудування, отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в міській інспекції Держархбудконтролю, здати закінчене будівництво в експлуатацію в установленому порядку.

14.02.2007 року ОСОБА_18 та відповідачі ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 набули право власності на земельну ділянку площею 0,0155 га для обслуговування житлового будинку № 14 по вул. Луцькій в м. Львові, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯГ № 512840.

Тобто, відповідачі набули право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку №14 по вул. Луцька у м. Львові в 2007 році, значно раніше, ніж позивачі, які набули права власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку№12 по вул. Луцька у м. Львові в 2011 році.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_19 «Резон-1» було розроблено проект «на відповідність нормативним вимогам самовільно розпочатої реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови по вулиці Луцькій, 14 в м. Львові», який був погоджений Управлінням архітектури Львівської міської ради за № 3Н-20653/2401 від 08 жовтня 2007 року.

На підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 975 від 26.09.2005 року та виготовленого відповідачем ОСОБА_19 «Резон-1» проекту на відповідність нормативним вимогам самовільно розпочатої реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови по вулиці Луцькій, 14 в м. Львові, погодженого Управлінням архітектури Львівської міської ради за № 3Н-20653/2401 від 08 жовтня 2007 року, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради видала ОСОБА_18 та відповідачам ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 дозвіл на виконання будівельних робіт по реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху по вул. Луцькій, 14 № 567/07 від 02.11.2007 року.

Наказом директора Департаменту містобудування Львівської міської ради№ 254 04.04.2008 року затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта індивідуального житлового будинку по вул. Луцька, 14 у м.Львові після його реконструкції з розширенням за рахунок прибудови з надбудовою.

На підставі наказу № 987-Ж-З від 27 травня 2008 року, ОСОБА_17 було видано свідоцтво про право власності на 24/100 житлового будинку № 14 по вул. Луцькій в м. Львові загальною площею 233,8 кв.м., житловою площею 147,1 кв.м., яке 12.08.2008 року зареєстроване в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про що їй видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19857257, ОСОБА_18 та відповідачам ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_1127 травня 2008 року було видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на 76/100 житлового будинку № 14 по вул. Луцькій в м. Львові загальною площею 233,8 кв.м., житловою площею 147,1 кв.м., яке 12.08.2008 року зареєстроване в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», про що їм видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19857428.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 282, 391 ЦК України, та виходив з того, що оскаржуваним розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради порушуються законні майнові права та інтереси позивачів, а відтак позивачі вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування майном, належним їм на праві власності, а також немайнові права на безпеку їх життя та здоров»я, які також підлягають захисту в судовому порядку. Дійшовщи до такого висновку, суд першої інстанції, виходячи з положень ст. 16 ЦК України,вважав, що захист цивільних прав та інтересів судом може бути здійснений, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення та шляхом визнання незаконними рішення органу місцевого самоврядування.

З роз»яснень п.22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного Кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вбачається, що право на звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва належить органу державної влади або органу місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб, право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права. Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих, конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на висновки судової будівельно-технічної експертизи № 3362 від 31.05.2011 року, № 4956 від 26.07.2012 року, з яких вбачається, що при проведенні реконструкції за рахунок прибудови та надбудови житлового будинку № 14 по вулиці Луцькій в м. Львові порушені вимоги діючих будівельних норм ДБН-360-92 п. 3.25 прибудова виконана на межі земельних ділянок, а потрібно було відступити 1,0 м від межі, також не дотримано протипожежних вимог (додаток 3.1), оскільки відстань між будинками становить 2,7 м., а мала б становити не менше 6 м, порушені вимоги діючих будівельних норм п. 2.3 ДБН В.2.2-15-2005 - ширина проїзду становить 2,7 м, а мала б становити 3,5 м, дах виконано двосхилий з нахилом в бік земельної ділянки для обслуговування будинковолодіння по вул. Луцькій, 12, куди попадають талі і дощові води, віконний проріз в стіні, яка збудована на межі земельних ділянок, відсутній в матеріалах інвентарної справи, але викреслено в технічному паспорті, заповнений віконним блоком заскленим, а не закладений цеглою. Проект «на відповідність нормативним вимогам самовільно розпочатої реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови по вулиці Луцькій, 14 в м. Львові», виготовлений ліцензованою проектною організацією ОСОБА_19 «Резон-1» та погоджений Управлінням архітектури Львівської міської ради за № 3Н-20653/2401 від 08 жовтня 2007 року не відповідає вимогам діючих будівельних норм, зокрема викопіювання з плану міста не співпадає з проектними рішеннями проекту.

Суд першої інстанції також посилався на пояснення експерта ОСОБА_20, допитаного судом, згідно з якими, проект ОСОБА_19 «Резон-1» на відповідність нормативним вимогам самовільно розпочатої реконструкції житлового будинку з розширенням його за рахунок прибудови та надбудови по вулиці Луцькій, 14 в місті Львові було виконано уже після виконання будівельних робіт і такий проект відповідає фактично виконаним відповідачами роботам, проте, не відповідає вимогам діючих будівельних норм, оскільки при проведенні реконструкції будинку № 14 по вулиці Луцькій, 14 в місті Львові було здійснено прибудову до існуючого будинку по межі земельних ділянок №№ 12, 14, а потрібно було відступити на відстань не менше одного метра, змінено конфігурацію та направленість даху, що призводить до скидання дощових та талих вод з даху будинку № 14 на земельну ділянку позивачів, на добудованій по межі земельних ділянок стіні наявне вікно зі склопакетом, а згідно проекту повинно бути закладено склоблоками. Крім того, проект та фактично проведені роботи здійснені з порушенням мінімального протипожежного розриву між будинками №№ 12 та 14, який мав би складати 8 м, а фактично складає 2,7м. Пояснив, що при існуючому розміщенні будинку № 12 та реконструйованого будинку № 14 забезпечити мінімальний протипожежний розрив між будинками неможливо.

Згідно з роз»ясненнями п.4 вищезгаданої постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року, самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм і правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом , яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норма і правил, вважається, в тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров»ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, приписи інспекції державного архітектурно будівельного контролю про усунення відповідачами порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, не виносились, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради видала ОСОБА_18 та відповідачам ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 дозвіл на виконання будівельних робіт по реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху по вул. Луцькій, 14 № 567/07 від 02.11.2007 року на підставі розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 975 від 26.09.2005 року та виготовленого відповідачем ОСОБА_19 «Резон-1» проекту на відповідність нормативним вимогам самовільно розпочатої реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови по вулиці Луцькій, 14 в м. Львові, погодженого Управлінням архітектури Львівської міської ради за № 3Н-20653/2401 від 08 жовтня 2007 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині знесення самочинно проведеної добудови та надбудови до житлового будинку №14 по вул. Луцька у м. Львові, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що спеціально уповноваженими органами не приймалося рішення про зобов»язання відповідачів ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 усунути порушення будівельних норм і правил, усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, про які зазначено у висновках судової будівельно технічної експертизи №3362 від 31.05.2011 року та№4956 від 26.07.2012 року.

Оскаржувані розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №975 від 26.09.2005 року, дозвіл ДАБК Львівської міської ради на виконання будівельних робіт, акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта індивідуального житлового будинку по вул. Луцька, 14, затверджений наказом директора департаменту містобудування Львівської міської ради від 04.04.2008 року, підтверджують те, що питання визнання за відповідачами права власності на самочинне будівництво було предметом розгляду компетентних державних органів, органів місцевого самоврядування, які в межах наданих їм законами повноважень приймали рішення щодо узаконення прибудови та надбудови до житлового будинку№14 по вул. Луцька у м. Львові, в тому числі і ці рішення, які на думку позивачів є незаконними та ними оскаржуються.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб»єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов»язані з реалізацією певних суб»єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не підлягає до задоволення, оскільки таке вичерпало свою дію внаслідок виконання.

Зважаючи на те, що розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №975 від 26.09.2005 року, яким затверджено висновок міжвідомчої комісії від 22.03.2005 року та погоджено ОСОБА_18 та відповідачам ОСОБА_17, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 технічну можливість продовження самочинно розпочатих робіт з реконструкції та розширення за рахунок прибудови та надбудови мансардного поверху розміром 10,9х12,6 м, зобовязано їх вирішити питання землекористування, отримати в управлінні архітектури та містобудування вихідні дані для проектування, розробити через ліцензовану проектну організацію документацію на реконструкцію будинку та погодити її в установленому порядку з управлінням архітектури і містобудування, отримати дозвіл на виконання будівельних робіт в міській інспекції Держархбудконтролю, здати закінчене будівництво в експлуатацію в установленому порядку, застосовується одноразово, фактично виконане відповідачами, з його прийняттям виникли правідносини, пов»язані з реалізацією прав відповідачів на проведення добудови та надбудови до житлового будинку у встановленому законом порядку, відповідачі реалізували право на позасудове узаконення самочинного будівництва, а відтак таке розпорядження вичерпало свою дію внаслідок його виконання, а тому його скасування не породжує наслідків для відповідачів, які самочинно здійснили прибудову та надбудову до житлового будинку №14 по вул. Луцька у м. Львові та в позасудовому порядку її узаконили, оформили право власності на самочинне будівництво, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно № 19857257 і №19857428, виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Таким чином, розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №975 від 26.09.2005 року, вичерпало свою дію внаслідок виконання, а тому не підлягає визнанню його незаконним та скасуванню в судовому порядку.

Як на підставу для задоволення решти позовних вимог, позивачі посилаються на незаконність оскаржуваного ними розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №975 від 26.09.2005 року, що на думку суду є підставою для визнання незаконними та такими що підлягають скасуванню дозволу інспекції ДАБК Львівської міської ради №567/07 від 02.11.2007 року, наказу Департаменту містобудування Львівської міської ради №254 від 04.04.2008 року про затвердження Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта - індивідуального житлового будинку по вул. Луцькій, 14 після його реконструкції з розширенням за рахунок прибудови з надбудовою, які, на думку позивачів, прийняті з порушенням норм чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил, та порушують їх майнові та немайнові права та інтереси.

З врахуванням встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невідповідність самочинно проведених відповідачами до грудня 2004 року робіт по реконструкції будинку № 14 по вул. Луцькій та виконаного ОСОБА_19 «Резон-1» проекту на відповідність нормативним вимогам самовільно розпочатої реконструкції житлового будинку з розширенням за рахунок прибудови та надбудови по вулиці Луцькій, 14 в м. Львові, діючим на той час будівельним нормам в частині здійснення прибудови по межі земельних ділянок та без дотримання мінімально допустимих протипожежних відстаней, є підставами для визнання незаконними і такими, що підлягають скасуванню дозвіл Інспекції ДАБК Львівської міської ради №567/07 від 02.11.2007 року та наказ Департаменту містобудування Львівської міської ради №254 від 04.04.2008 року про затвердження Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта - індивідуального житлового будинку по вул. Луцькій, 14 після його реконструкції з розширенням за рахунок прибудови з надбудовою, оскільки такі прийняті з врахуванням і на виконання розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №975 від 26.09.2005 року та за наявності погодженого у встановленому законом порядку проекту, який не викликав жодних сумнівів у відповідності його нормам чинного законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельним, архітектурним, протипожежним нормам і правилам.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не врахував рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року, у якому Суд зазначив, що ризик будь якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Дійшовши до висновку про порушення відповідачами внаслідок самочинної добудови та прибудови до житлового будинку №14 по вул. Луцькій у м. Львові на земельній ділянці, яка є суміжною із земельною ділянкою відповідачів, прав позивачів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, зокрема, їх особисте немайнове право, як фізичних осіб на безпеку їх життя і здоров»я, а також право позивачів на безпечне користування своє власністю, безперешкодне користування позивачами належною їм на праві власності земельною ділянкою по вул. Луцькій ,12 у м. Львові, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність їх судового захисту з посиланням на п. п. 32, 33 ст. 2 Кодексу цивільного захисту України, який був прийнятий 02.10.2012 року, а введений в дію лише з 01.07.2013 року, не врахувавши, що спірні правовідносини виникли до його прийняття та введення в дію.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 про знесення самочинно проведеної добудови та надбудови до житлового будинку №14 по вул. Луцька у м. Львові, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не досліджував питання можливості проведення переобладнання, перебудови самочинної прибудови та надбудови до житлового будинку № 14 по вул. Луцька у м. Львові, при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

А відтак, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення вимог ст. ст. 212 214 ЦПК України, не встановив всіх фактичних обставин справи, що мають значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонам доказам у їх сукупності та дійшов до передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 та позовних вимог, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 .

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 16 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, Товариство з обмеженою відповідальністю «Резон-1» та в задоволенні позовних вимог третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, Департаменту містобудування Львівської міської ради, Львівської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Резон-1», ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2