АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи 667/933/14-ц Головуючий в І інстанції Черниш О.Л.
Номер провадження №22-ц/791/1707/17 Доповідач: Чорна Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоЧорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Семиженка Г.В.
секретарЧертков Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7, про визнання договору переведення боргу дійсним, стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_7, від імені якого діє ОСОБА_8, на рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 20 травня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, та просив визнати дійсним договір переведення боргу від 21 серпня 2009 року, укладений між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, стягнути з ОСОБА_6 на його користь грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, що еквівалентно 303 750грн., задовольнити вимоги щодо стягнення грошових коштів за рахунок належного ОСОБА_6 майна, шляхом визнання за ним права власності на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що перебуваючи з 2007 року у трудових відносинах з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_9, ОСОБА_7 двічі здійснив розтрату ввірених йому товарно-матеріальних цінностей, що підтверджується актами інвентаризації від 27 березня 2008 року та від 8 серпня 2008 року, на загальну суму 137 774,10грн., що еквівалентно 27 282 доларів США. З метою відшкодування завданих ОСОБА_9 збитків ОСОБА_7 звернувся до нього з проханням надати позику в сумі 9 012 доларів США та 18 270 доларів США, які отримав згідно з розписками від 27 березня 2008 року та від 25 серпня 2008 року. В обумовлений строк ОСОБА_7 грошові кошти не повернув. Оскільки мати останнього ОСОБА_6 виступила гарантом повернення боргу сина, позивач звернувся до неї, і вона не заперечуючи своїх зобов'язань, 21 серпня 2009 року надала розписку про те, що зобов'язується здійснювати погашення боргу сина в сумі 25 000 доларів США, сплачуючи щомісяця по 200-250 доларів США.

Оскільки ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання по повергненню боргу сина, останній повинен бути замінений на боржника - ОСОБА_6 у зобов'язанні.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється від добровільного виконання взятих на себе зобов'язань, позивач просив захистити його порушені права шляхом стягнення грошових коштів за рахунок належного їй, як боржнику майна - квартири, визнавши за ним право власності на вказану квартиру.

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року позовну заяву в частині вимог щодо звернення стягнення на квартиру в рахунок погашення боргу, шляхом визнання права власності на неї, залишено без розгляду.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 257 040грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року змінено рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року, а саме зменшено розмір суми боргу до 253068,77 грн. та зменшено розмір судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_6 відхилена, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 20 травня 2014 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року залишені без змін.

Після закінчення апеляційного розгляду справи, ОСОБА_8, діючи від імені ОСОБА_7, який не був присутній під час розгляду справи, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які заявилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено та із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 було позичено у ОСОБА_5 грошові кошти на загальну суму 27 282 доларів США.

Кошти позичалися частинами, а саме: 27 березня 2008 року - 9 012 доларів США, 25.08.2008 року - 18 270 доларів США, про що оформлені відповідні розписки.

Із пояснень позивача вбачається, що ОСОБА_7 одночасно з 2007 року знаходився у трудових відносинах з ним, як приватним підприємцем, за трудовим договором від 01.01.2007 року /т.1, а.с. 133/, та з ПП ОСОБА_9, паралельно обслуговував їх відділи з продажу мобільних телефонів, що знаходилися поруч в магазині ЦУМ в м. Херсоні.

Достовірність вказаних пояснень позивача підтверджуються довіреністю ОСОБА_10 як приватного підприємця від 30.08.2006 року на ім'я ОСОБА_5 строком до 30.08.2009 року /т.2, а.с. 37/, актами інвентаризації по відділу ПП ОСОБА_9, підписаними ОСОБА_5 як представником ПП ОСОБА_9 та ОСОБА_7, за якими недостача матеріальних цінностей за період з 01.01.2008р. по 27.03.2008р. складає 9 012 доларів США /т.1, а.с. 9-10/ та за період з 01.06.2008р. по 08.08.2008р. - 18 270 доларів США /т.1, а.с. 11-12/, розпискою ОСОБА_7 від 08.08.2008р.про привласнення коштів ПП ОСОБА_9в період з 29.07.2008р. по 08.08.2008 р. в сумі 18 270 доларів США /т.1, а.с. 132/.

Наявність у ОСОБА_7 станом на серпень 2008 року боргу перед роботодавцем ОСОБА_9 в сумі 18 270 доларів США підтверджується також письмовим доказом - оригіналом розписки ОСОБА_7 від 08.08.2008 року про розтрату матеріальних цінностей на вказану суму за період з 29.07.2008 року /т.1, а.с.132/ .

На фальшивість вказаного доказу ні відповідачка, ні ОСОБА_7 не посилалися.

Факт отримання ОСОБА_7 грошових коштів для погашення боргу перед ОСОБА_9 ні позичальником, ні відповідачкою належними та допустимими доказами не спростований.

Позичені у ОСОБА_11 кошти ОСОБА_7 в обумовлений договором строк не повернув.

21 серпня 2009 року ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання щодо погашення боргу її сина в сумі 25 тисяч доларів США, про що надала позивачу розписку, в якій зобов'язалася погашати борг сина ОСОБА_7 ОСОБА_5 в сумі 25 000 доларів США щомісячними платежами по 200-250 доларів США, починаючи з жовтня /т.1, а.с. 131/.

Надана відповідачкою розписка підтверджує у передбаченій законом формі прийняття нею зобов'язання виконати грошові зобов'язання ОСОБА_7 за договором позики.

Оскільки дати і суми матеріальної недостачі в актах інвентаризації співпадають із датами і сумами, зазначеними в розписках ОСОБА_7 від 27.03.2008 року - 9 012 доларів США та від 25.08.2008 року в сумі 18 270 доларів США, то колегія суддів вважає доведеними твердження позивача про написання ОСОБА_6 розписки про переведення боргу 21.08.2009 року саме щодо вказаних боргових зобов'язань третьої особи.

Не суперечить також обставинам справи і зазначення в розписці ОСОБА_6 суми боргу 25 000 доларів США, а не загальної суми 27 282 доларів США (9 012 + 18 270), оскільки з пояснень позивача, ніким не спростованих, вбачається, що відповідачка за період з серпня 2008 року по серпень 2009 року частину боргу погасила.

Отже відповідачкою визнано факт написання такої розписки і зобов'язання погашати борг, починаючи з жовтня 2009 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи, як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити правові висновки.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63 цс13, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Згідно із вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачене законом.

Згідно ст.521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 ЦК України, якою визначено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредитору.

Оскільки, судовим рішенням постановленим у цій справі, яке набрало законної сили, встановлені обставини, які підтверджують, що надана відповідачем розписка у передбачений законом формі підтверджує прийняття нею зобов'язання виконати грошові зобов'язання ОСОБА_7 за договором позики, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з наявності правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення на користь позивача суми позики в межах строку позовної давності.

Доводи апелянта про те, що при складанні матір'ю розписки про погашення за нього заборгованості він участі не приймав та з матір'ю це питання не погоджував, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наявні в матеріалах докази, свідчать про прийняття відповідачкою зобов'язання виконати грошові зобов'язання ОСОБА_7 за договором позики, крім того, відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, яка була надана позивачем.

При вирішенні спору досліджувалися боргові розписки та встановлена їх справжня правова природа і від установлених результатів судами зроблені правові висновки, законність та обґрунтованість яких належними та допустимим доказами апелянтом не спростовані.

Твердження апелянта про те, що дійсними правовідносинами, що склалися між ним та позивачем, є трудові відносини, є безпідставними, оскільки наявні докази свідчать про те, що ОСОБА_7 грошові кошти отримав в борг на погашення суми боргу перед ПП ОСОБА_9, з якою в спірний період часу перебував у трудових відносинах.

Інша розписка ОСОБА_7 про розмір боргу, що утворився з 2008 року по 16.03.2011 року у зв'язку з трудовими відносинами з ОСОБА_5 складає іншу суму 30 000 доларів США, а не 25 000 доларів США, як зазначено в розписці ОСОБА_6 від 21.09.2008 року /т.1, а.с. 83/ , яка до уваги судами не приймалася.

Питання щодо застосування позовної давності було вирішено судом відповідно до вимог чинного законодавства, що апелянтом не спростовано.

Крім того, безпідставними є також посилання апелянта на сплив строку позовної давності за розпискою від 21.08.2009 року у листопаді 2012 року, оскільки за її змістом борг мав повертатися щомісячними платежами, позовна давність по яким повинна обчислюватися окремо по кожному платежу, як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 06.11.2013 року у справі №6-116цс13, яка врахована судом при ухваленні рішення.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до ЦПК України та відповідають нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого в справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування і ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, від імені якого діє ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду м.Херсона від 20 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г. Чорна

Судді: Л.В. Пузанова

Г.В. Семиженко