Справа №471/706/17-ц 20.12.2017
Провадження №22-ц/784/2587/17
Суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2017 року, ухвалене суддею Скарницькою І.Б. в приміщенні суду селища Братське, за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк або ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

20 вересня 2017 року Банк звернувся до суду зазначеним позовом, який обґрунтовував наступним.

23 березня 2011 року між ним та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 15 серпня 2017 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 50 645,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 593,02 грн., заборгованості за відсотками у сумі 42 459,65 грн., пені у сумі 4705 грн. та штрафів 500 грн. (фіксована частина) і 2 387,88 грн. (процентна складова).

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо своєчасного погашення кредиту, то позивач просив стягнути з нього кредитну заборгованість і судові витрати.

Відповідач вказував, що рух коштів за кредитною карткою в останнє відбувся 22 липня 2014 року, а тому строк звернення до суду у позивача сплив 22 липня 2017 року. Посилаючись на зазначене, ОСОБА_3 просив застосувати до вимог Банку позовну давність (а.с.49).

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2017 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Між тим з таким висновком суду у повній мірі неможна погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобовязання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів.

Відповідач отримав платіжну картку «Універсальна», що надає доступ до кредитного рахунку з встановленим кредитним лімітом у розмірі 300 грн., з 27.04.2011 р. 400 грн., з 29.05.2011 р. 500 грн., з 12.07.2011 р. 600 грн., строк дії якої закінчувався 30 листопада 2014 року (а.с.61).

За користування кредитними коштами ОСОБА_3 повинен був сплачувати 36% річних, з 02 січня 2013 року 30% річних і з 01 вересня 2014 року 34,80% річних.

З 01 квітня 2015 року Банк збільшив процентну ставку за кредитом до 43,2% річних, зазначивши, що по всіх витратах, здійснених до встановлення нових ставок, проценти будуть нараховуватися по старій ставці до повного погашення заборгованості по цих витратах.

Остання операція з погашення кредиту була проведена ОСОБА_3 22 липня 2014 року на суму 75 грн.

Згідно з розрахунком Банку станом на 15 серпня 2017 року відповідач має перед ним загальну заборгованість за кредитним договором у сумі 50 645,55 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 593,02 грн., заборгованості за відсотками у сумі 42 459,65 грн., пені в сумі 4 705 грн. та штрафів 500 грн. (фіксована частина) і 2387,88 грн. (процентна складова).

З позовом до суду, виходячи з реєстру відправлення кореспонденції, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся 20 вересня 2017 року.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення у повному обсязі позовних вимог Банку не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Оскільки відповідач здійснив останній платіж 22 липня 2014 року, строк дії картки закінчується 30 листопада 2014 року, а Банк звернувся до суду 20 вересня 2017 року, то строк позовної давності до платежів по 20 вересня 2014 року збіг.

Однак, у ПАТ КБ «Приватбанк» є право на стягнення платежів з 21 вересня 2014 року по 15 серпня 2017 року (дата зазначена у позові). Зазначений період складає 1060 днів.

Приймаючи до уваги, що кредитна заборгованість становить 593,02 грн., процентна ставка на рік у вказаний період була 34,80%, то за один день відповідач повинен був сплатити позивачу 0,57 грн. процентів ((593,02 х 34,80%) /360 = 0,57 грн.). 1060 днів х 0,57 грн. = 604,20 грн. заборгованість за відсотками.

Оскільки стягнення і пені і штрафу є неможливим, виходячи з ст.61 Конституції України, то на думку колегії суддів стягненню підлягає штраф в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 59,86 грн. (процентна складова).

За такого, загальна заборгованість ОСОБА_3 перед Банком станом на 15 серпня 2017 року становить 1757 грн.08 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Оскільки рішення суду скасоване, а позов Банку задоволений на 3%, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 100 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Братського районного суду Миколаївської області від 14 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором від 23 березня 2011 року станом на 15 серпня 2017 року у сумі 1757,08 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 593,02 грн., заборгованості за відсотками у сумі 604,20 грн. та штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 59,86 грн. (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції у сумі 100,80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2017 року.

Головуючий О.В.Локтіонова

Судді: С.Ю.Колосовський

ОСОБА_4