Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/1203/17
Провадження № 2/494/658/17
22 грудня 2017 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.
при секретарі Твердун Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,
ОСОБА_3 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 14 червня 2013 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,7 кв.м, що розташований в м.Березівка Березівського району Одеської області по пров.Новий, 7. Під час укладення даного договору вона домовилась з останньою про всі істотні його умови, що стосуються проведення розрахунків та отримання майна у власність. Умови договору купівлі-продажу виконані в повному обсязі та з моменту його укладення вона передала обумовлену суму грошей й отримала у власність придбане майно, яким на даний час користується та володіє ним як власним. При цьому відповідачка, отримавши гроші та передавши житловий будинок, своїми діями повністю підтвердила, що угода між ними відбувалася, але, знаючи про необхідність нотаріального посвідчення цього договору, фактично ухиляється від вчинення цих дій. У звязку з цим просить захистити її порушене право шляхом визнання права власності на спірне майно.
ОСОБА_2, належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявилась та про причини своєї неявки суду не повідомила.
Заслухавши представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст.2 ЦПК є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно положень ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Із змісту зазначеної норми закону випливає, що при вирішенні спору про визнання договору, який потребує нотаріального посвідчення, дійсним суд досліджує, крім обставин щодо виконання сторонами умов договору, також наявність письмових доказів домовленості між сторонами щодо усіх істотних умов договору та відсутність передбачених законом обмежень для його укладення.
У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснюється, що можливість визнання дійсними договорів, які є нікчемними через недодержання встановленої згідно із законом вимоги щодо їх нотаріального посвідчення, надана ч.2 ст.220 ЦК України. Така можливість передбачена законом як одна з форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних відносин.
Судом встановлено, що 14 червня 2013 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,7 кв.м, що розташований в м.Березівка Березівського району Одеської області по пров.Новий, 7.(а.с.5).
З матеріалів справи убачається, що на час підписання цього договору купівлі-продажу продавець, тобто відповідачка була власником спірного нерухомого майна (а.с.7), а тому укладення ним договору купівлі-продажу спірного майна не суперечить вимогам ст.ст.317,319 ЦК України.
На виконання зазначеної угоди позивачка передала обумовлену суму грошей продавцю, а остання отримала її, про що йдеться у пункті 2 договору купівлі-продажу від 14 червня 2013 року (а.с.5).
Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне його виконання, але відповідачка ухиляється від нотаріального його посвідчення.
Статтями 657, 640 ЦК України передбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.
Виходячи з цього, вищезгаданий Пленум Верховного Суду України дійшов однозначного висновку, що ч.2 ст.220 ЦК України підлягає застосуванню лише щодо договорів, які підлягають лише обовязковому нотаріальному посвідченню.
Згідно п.9 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи наведене, суд вважає у відповідності до положень ч.2 ст.220 ЦК України визнати вищезгаданий договір купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.
Керуючись ст.ст.12,13,81,89,264,280ЦПК України, ст.220 ЦК України,
Визнати укладений 14 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 55,7 кв.м, розташований в м.Березівка Березівського району Одеської області по пров.Новий, 7, дійсним та визнати за ОСОБА_1 право власності на вказане нерухоме майно.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення можу бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: