РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

20 грудня 2017 року Київський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Зуб Г.А.,

при секретарі - Шаповал Є.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Перша Харківська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А-1 з сінями літ.а, загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., та надвірні будівлі ганок літ. а1, сарай літ. Б, льох літ. В, вбиральню літ. Г, паркан №1, паркан №2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, наступним чином: 1/6 частину в порядку спадкування за законом в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; та 3/9 часин в порядку набувальної давності. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що на підставі рішення Київського районного суду міста Харків від 24.09.1985 року по справі №1790/3, ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_4 є власниками по 1/6 частині кожний житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на зазначену частину домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_5 набула право власності на частину домоволодіння з підстав перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 і спільного ними будівництва житлового будинку. Інші 2/3 частини зазначеного житлового будинку після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, залишилися відкритими. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. На час смерті ОСОБА_3 разом з ним мешкали, ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що підтверджується довідкою дільниці №31 КП «Жилкомсервіс» №1385 від 09.09.2016 року та рішенням Московського районного суду міста Харків від 29.03.2016 року по справі №643/204/16-ц, відповідно до якого за ОСОБА_1, як двоюрідною сестрою ОСОБА_7, визнано право власності на гаражний бокс, розташований в АДРЕСА_3. Також, позивач стверджує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.2015 року, вона є власником квартири АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_7, який її успадкував після смерті свого батька ОСОБА_3, однак за життя оформити не встиг. На сьогоднішній день позивач продовжує користуватись вказаним житловим будинком з надвірними спорудами, добросовісно та добросовісно володіє, та відкрито користується даним нерухомим майном, та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його.

Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином та своєчасно, представником позивача ОСОБА_9 було надано заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги і просив позов задовольнити. Проти постановлення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідач у судове засідання не заявився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не сповістив.

Представник Першої ХДНК у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надіслав до суду заяву, в якій просив втретє надіслати копію позовної заяви, але копія позовної заяви надсилалась судом двічі, про що свідчать зворотні повідомлення.

Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу

у відсутність відповідача згідно ст.223 п. 4 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

За клопотанням представника позивача, судом надсилались записи до Харківського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області та 8 ХДНК, 11 ХДНК щодо витребування доказів по справі, які надійшли до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наступне.

Як встановлено судом, на підставі рішення Київського районного суду міста Харків від 24.09.1985 року по справі №1790/3, ОСОБА_3 та його сестрі ОСОБА_4 по 1/6 частині кожному на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на зазначену частину домоволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули в порядку спадкування після смерті своєї матері ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому, відповідно до зазначеного рішення суду, ОСОБА_5 набула право власності на частину домоволодіння з підстав перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 і спільного ними будівництва житлового будинку.

Інші 2/3 частини зазначеного житлового будинку після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, залишилися відкритими.

Відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 17.03.2000 року, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3, актовий запис 2898.

Вирішуючи питання щодо спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 549 чинної на той час редакції ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ст. 533 ЦК України в редакції 1963 року, предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року.

Як встановлено, рішенням Московського районного суду міста Харків від 29.03.2016 року по справі №643/204/16, відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 25.10.1947 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася (рос.) ОСОБА_8, батьками якої значаться: батько - ОСОБА_11; мати - ОСОБА_12; відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_3 від 30.11.1959 року вбачається, що 30.11.1959 року було зареєстровано шлюб між (рос.) ОСОБА_13 і ОСОБА_8, актовий запис №2064. Після реєстрації шлюбу подружжя отримало спільне прізвище «ОСОБА_8»; відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_5 від 10.12.1959 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народився (рос.) ОСОБА_14, батьками якого значаться: батько - ОСОБА_13; мати - ОСОБА_15; згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 17.03.2000 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, актовий запис №2898; відповідно до повторно виданого свідоцтва про народження НОМЕР_6 від 08.08.2006 року вбачається, що 05.06.1927 року народилася (укр.) ОСОБА_16, батьками якої значаться: батько - ОСОБА_17; мати - ОСОБА_18; відповідно до повторно виданого свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 від 04.04.2006 року, вбачається, що 24.08.1950 року було укладено шлюб між ОСОБА_19 та ОСОБА_16, актовий запис №47. Після реєстрації шлюбу подружжя отримало спільне прізвище «ОСОБА_16»; відповідно до повторно отриманого свідоцтва про народження НОМЕР_8 від 02.08.2006 року вбачається, що 23.09.1951 року народилася ОСОБА_1, батьками якої значаться: батько - ОСОБА_19; мати - ОСОБА_21; відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_9 від 15.08.1981 року, вбачається, що цього дня між ОСОБА_22 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, актовий запис №2298. Після реєстрації шлюбу подружжя отримало спільне прізвище «ОСОБА_1»; згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_10 від 11.03.2009 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_21 померла, актовий запис №23;

відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_11 від 08.01.1962 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 народився ОСОБА_2, батьками якого значаться: батько - ОСОБА_19; мати - ОСОБА_21.

Таким чином, судом було встановлено, що на час смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносяться до кола його спадкоємців третьої черги спадкоємців за законом за правом представлення у зв'язку зі смертю своєї матері ОСОБА_21, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 та була для померлого рідною тіткою.

Після смерті ОСОБА_7, його двоюрідна сестра - позивач ОСОБА_1 у встановлені законом строк і порядок прийняла спадщину після смерті свого двоюрідного брата, що підтверджується, зокрема наступним: довідкою дільниці №31 КП «Жилкомсервіс» №2096 від 20.10.2015 року, згідно якої ОСОБА_1, ОСОБА_23 (тітка) та ОСОБА_7 (двоюрідний брат) спільно проживали у АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до довідки дільниці №31 КП «Жилкомсервіс» від 06.09.2016 року №1385, вбачається, що ОСОБА_3, 1931 року народження, який як встановлено судом помер ІНФОРМАЦІЯ_1, був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 17.01.1970 року. Разом з ним у зазначеній квартирі були зареєстровані дружина ОСОБА_8, 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, та син ОСОБА_7, 1959 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку зі смертю ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 його спадкоємцями, які прийняли спадщину, але, як встановлено судом не оформили спадкових прав, в рівних частинах були дружина ОСОБА_23 та син ОСОБА_7.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.06.2015 року Першою ХДНК, вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, є його двоюрідна сестра ОСОБА_1 Спадкове майно, на яке видано зазначене свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю наступним чином: ? частка належала спадкодавцю особисто, а ? частка належала матері спадкодавця ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10, спадкоємцем якої був її син ОСОБА_7, який прийняв спадщину, але не оформив спадковим прав.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна і майнових прав після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки своєчасно і в належний спосіб прийняла спадщину, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/6 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог щодо визнання права власності в порядку набувальної давності суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Разом з тим, як зазначено в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК) (пункт 11). Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Як встановлено судом, та вбачається з листа КП ХМБТІ від 10.12.2008 року №1890417, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_6 - 2/3 частини на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки, посвідченого 8-ю ХДНК 15.07.1958 року, р.№2-4179; ОСОБА_3, ОСОБА_4 по 1/6 частині за кожним на підставі рішення Київського районного суду міста Харків від 24.09.1985 року по справі №1790/3.

Згідно отриманого за запитом суду копії актового запису про смерть №6857 від 13.08.2001 року вбачається, що ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_11.

Згідно отриманого за запитом суду копії актового запису про смерть № 873 від 18.02.1985 року вбачається, що ОСОБА_24 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що також підтверджується обставинами, встановленими рішенням Київського районного суду міста Харків від 24.09.1985 року по справі №1790/3. Крім того, судом було встановлено, що спадкоємців після смерті ОСОБА_24 немає.

Відповідно до отриманих відповідей від Восьмої та Одинадцятої ХДНК від 19.12.2017 року №5857/01-16 та №7816/01-16, вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_4 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_24 спадкові справи не заводились, з заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно (ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1, як сингулярний правонаступник прав та обов'язків ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, правомірно, безперервно і відкрито для сторонніх володіла майном, яке належало іншим особам, про що позивач не могла бути обізнаною, оскільки не відносить до кола їх спадкоємців і як було встановлено судом, інші співвласники не мали спадкоємців. Судом не встановлено наявності заперечень щодо такого володіння зі сторони інших осіб. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред'явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

А тому відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, право власності на житловий будинок літ. А-1 з сінями літ. а, загальною площею 51,5 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., та надвірні будівлі ганок літ. а1, сарай літ. Б, льох літ. В, вбиральню літ. Г, паркан №1, паркан №2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, наступним чином: 1/6 частину в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; 3/9 частин в порядку набувальної давності.

Cудові витрати покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Харківської області через шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено суддею в нарадчій кімнаті 20 грудня 2017 року

Суддя: