АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/3300/17 Головуючий у 1 - й інстанції: Оксюта Т.Г.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Пікуль А.А.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, -

в с т а н о в и л а :

17 лютого 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Девятої Київської державної нотаріальної контори, в якому просила визнати незаконною відмову Девятої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 від 06 лютого 2017 року за вих. № 476/02-31 та зобов'язати Девяту Київську державну нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, житловий будинок під літерою «А», сарай літера «Г», погреб літера «Д», вбиральня літера «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, - після смерті ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що на підставі заповіту вона є єдиною спадкоємицею за померлим батьком ОСОБА_3, якому, на момент смерті, належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, яке було залишено без змін в даній частині рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року. Вказаними рішеннями також було встановлено, що право власності на домоволодіння власником не зареєстровано, оскільки діюча на той момент Інструкція про порядок реєстрації будинків і домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР не передбачала реєстрації домоволодінь, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам, але до них адміністративно не приєднані. Так як на момент завершення будівництва будинку село Жуляни адміністративно не було приєднане до міста Києва, право власності на нього не підлягало державній реєстрації. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_6 звернулася до Девятої Київської державної нотаріальної контори, одночасно долучивши попередньо отриману відмову від нотаріальної контори із рекомендацією звернутись до суду, вищезазначені рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року,та роз'яснення Міністерства юстиції України. Вважає, що отримана нею постанова Девятої Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06 лютого 2017 року є неправомірною, оскільки нею виконано всі попередні вказівки нотаріальної контори щодо вчинення дій, необхідних для забезпечення отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування своєї відмови нотаріус послався на положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, які регулюють видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, в той час як вона є спадкоємицею за заповітом. Помилковим є твердження нотаріуса про те, що для видачі свідоцтва необхідно рішення про визнання за ОСОБА_3 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, так як чинним цивільним законодавством не передбачено можливість визнання прав власності на майно за померлою особою, з огляду на що вона зверталася до суду з вимогами про встановлення факту належності вищевказаного домоволодіння померлому на момент смерті. Вважає, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року, яке набрало законної сили, належним чином підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а тому відмова Девятої Київської державної нотаріальної контори у видачі їй свідоцтва про право на спадщину є незаконною і підлягає скасуванню за рішенням суду, з одночасним зобов'язанням видати їй відвідне свідоцтво, згідно положень закону.

Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року було замінено відповідача Девяту Київську державну нотаріальну контору на належного відповідача Головне територіальне управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року позов ОСОБА_6 до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання незаконною відмови у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом задоволено.

Визнано незаконною відмову Девятої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 від 06 лютого 2017 року за вих. №476/02-31.

Зобов'язано Девяту Київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1, зокрема, житловий будинок під літерою «А», сарай літера «Г», погреб літера «Д», вбиральня літера «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, - після смерті ОСОБА_3.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_9 ОСОБА_4, посилаючись на те, що його довіритель також має право претендувати на зазначене в заповіті спадкове майно та між нею і позивачем наявний тривалий судовий спір з даного приводу, відтак ухвалене рішення суду першої інстанції може стосуватися її прав та обов'язків, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а висновки суду обставинам справи не відповідають. Зазначив, що ОСОБА_9 не було залучено до участі у справі, незважаючи на те, що вирішення питання про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її свекра ОСОБА_3 стосується її прав та інтересів, оскільки вона також претендує на спадкове майно. Посилався на те, що після смерті матері позивача ОСОБА_10 фактично спадщину прийняли в рівних частках її чоловік ОСОБА_3, донька спадкодавиці ОСОБА_6 та син ОСОБА_11, який є чоловіком апелянта та батьком її двох дітей. В 2009 році ОСОБА_11 помер, тобто, ОСОБА_9 та її сини ОСОБА_12 та ОСОБА_13 мають право на обов'язкову частку домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, в порядку спадкування, на що суд першої інстанції уваги не звернув та розглянув справу без її залучення. Вважає, що померлий ОСОБА_3 не мав правомірної можливості заповідати ОСОБА_6 все домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, оскільки дане майно не було його власністю в повному обсязі, так як 1/6 його частина в порядку спадкування за законом належала сину ОСОБА_11. Посилався на те, що при відмові у видачі свідоцтва про право на спадщину Девята Київська державна нотаріальна контора діяла правомірно, оскільки ОСОБА_6 не подала нотаріусу правовстановлюючих документів, як того вимагає закон, що лишилося поза увагою суду першої інстанції.

Відповідач Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, в поданих на апеляційну скаргу поясненнях, зазначило, що вважає доводи скарги обґрунтованими, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року таким, що підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у позові. В обґрунтування зазначеного посилалося на те, що ОСОБА_6, при зверненні до Девятої Київської державної нотаріальної контори, не подала правовстановлюючих документів на спадкове майно, а тому відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є законною і правомірною. Так як рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року було скасовано рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року в частині віднесення домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, до складу спадкового майна за померлим ОСОБА_3 і відмовлено в задоволенні таких вимог, вказані рішення не можуть розцінюватися як документи, що підтверджують право власності спадкодавця на вказане в заповіті майно. Також зазначило, що положення пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо необхідності подання нотаріусу правовстановлюючих документів на підтвердження належності цього майна спадкодавцеві, розповсюджують свою дію і на порядок видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Представник позивача ОСОБА_6 ОСОБА_7 в поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що доводи апелянта ОСОБА_9 не визнає і вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, з огляду на що просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року без змін. Зазначила, що доводи ОСОБА_9 про те, що вона та її діти мають право на частку в спадковому майні - домоволодінні за адресою АДРЕСА_1, які спадкоємці співвласника ОСОБА_11, повністю спростовуються рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року і рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, якими підтверджено, що після смерті ОСОБА_10 вищезазначене домоволодіння в повному обсязі стало власністю ОСОБА_3. Так як ОСОБА_9 не є спадкоємцем за померлим ОСОБА_3, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року не вирішує питань про її права та обов'язки, а тому, вона не має процесуального права на його апеляційне оскарження. Вказала, що складений на ім'я ОСОБА_6 заповіт є чинним, дійсним, він ніким не оскаржений і за ним відкрито спадкову справу, з огляду на що, заперечення ОСОБА_9 щодо наявності у ОСОБА_3 права заповідати позивачу все домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, є безпідставними і не можуть прийматися до уваги. ОСОБА_9 неодноразово зверталася до ОСОБА_6 з вимогами про визнання права власності на частку спадкового майна - домоволодіння за адресою АДРЕСА_1, вселення до цього будинку та усунення перешкод в користуванні майном, і у всіх таких справах їй було відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі. Посилалася на те, що з 2010 року законна спадкоємиця майна ОСОБА_6, у зв'язку з недобросовісними діями ОСОБА_9 і неправомірними відмовами нотаріальних органів, позбавлена можливості отримати правовстановлюючі документи на належне їй в порядку спадкування майно.

В судовому засіданні ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_16 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_6 та її представники ОСОБА_17 та ОСОБА_18 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Представник Головного територіального управління юстиції Кривов"яз Оксана Василівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття апеляційного провадження, оскільки оскаржуваним судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та обов'язки ОСОБА_9 не вирішувалося.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно заповіту від 17 лютого 1994 року заповів належний йому будинок з прилеглими надвірним будівлями за адресою: АДРЕСА_1, своїй дочці ОСОБА_6.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року було встановлено, що ОСОБА_3, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1, належала ціла частина житлового будинку з надвірним будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, житловий будинок під літерою «А», сарай літера «Г», погреб літера «Д», вбиральня літера «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, яка складалася з: 1/2 його частки у спільній сумісній власності та 1/2 частки, що перейшла до нього після смерті дружини ОСОБА_10.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 16 вересня 2016 року в вищезазначеній частині залишено без змін.

Також, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, зокрема: житловий будинок під літерою «А», сарай літера «Г», погреб літера «Д», вбиральня літера «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4, в силу закону входить до складу спадщини за померлим ОСОБА_3, оскільки належав йому на момент смерті.

Також встановлено, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 липня 2016 року і набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_20, Київської міської ради, треті особи ОСОБА_21, ОСОБА_22 про визнання права власності в порядку спадкування на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, літера А, та вселення.

Вказаним рішенням встановлено, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 є донька ОСОБА_6, згідно його заповіту від 17 лютого 1994 року.

Предметом спору у даній справі є оскарження відмови Девятої Київської державної нотаріальної контори видати єдиному спадкоємцю за померлим ОСОБА_3 - ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, зокрема, житловий будинок під літерою «А», сарай літера «Г», погреб літера «Д», вбиральня літера «Е», вимощена доріжка, паркан, ворота цифри 1-4.

Зазначена відмова Девятої Київської державної нотаріальної контори обґрунтовувалася не наявністю спору щодо спадкового майна та невизначеністю кола спадкоємців, а відсутністю правовстановлюючих документів на майно, яке успадкувала ОСОБА_6.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_6 є єдиним спадкоємцем за померлим ОСОБА_3 згідно заповіту, в той час як ОСОБА_9 не відноситься до кола спадкоємців і не має права на частку в спадковому майні, що підтверджується рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року, яке набрало законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року питання про права, свободи, інтереси та обов'язки ОСОБА_9 не було вирішено.

Стаття 362 ЦПК України визначає, що у разі, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, про що постановляє ухвалу.

Так як в ході судового розгляду справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 липня 2017 року, з урахуванням пояснень учасників справи та досліджених доказів, було встановлено, що оскарженим рішенням не вирішувалося питання про права та інтереси ОСОБА_9, оскільки вона не має права на спадкування частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 362 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 ОСОБА_4 - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскаржена у касаційному порядкудо Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення

Головуючий: Судді: