АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1140/17 Головуючий 1 інст. Довготько Т.М.
Справа № 643/4766/16-ц
Категорія: договір кредиту Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк», за участю третьої особи ОСОБА_2, про захист прав споживача, визнання окремих положень договору кредиту недійсними та такими, що припинили свою дію за апеляційною скаргою ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року,

у с т а н о в и л а:

В квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Правекс-Банк» (далі ПАТ КБ «Правекс-Банк») про захист прав споживача, визнання окремих положень договору кредиту недійсними та такими, що припинили свою дію.

На обґрунтування позивач вказала, що 21 серпня 2006 року укладено Кредитний договір № 12206-123/06Р, відповідно до умов якого Акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк (далі АКБ «Правекс-Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Правекс-Банк», надало їй кредит в розмірі 60 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних з кінцевою датою погашення 21 серпня 2027 року

Цього ж дня для забезпечення зобовязань за договором кредиту з ОСОБА_2 укладено Договір поруки №12206-1232/06Р.

В підпункті 1.3. пункту 1 сторони погодили, що в кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за цим договором (стосовно строків уплати процентів та повернення кредиту та/або уплати процентів та/або повернення кредиту не в повному обсязі) розмір процентної ставки збільшується на один процент річних, починаючи з розміру, встановленого пунктом 1.2. даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобовязань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшених процентних ставок, проведених раніше, згідно з умовами даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється з дня, що слідує за днем, в якому позичальник повинен був виконати свої зобовязання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

Вказувала, що цим пунктом передбачена подвійна відповідальність, оскільки така ж відповідальність встановлена підпунктом 9.1. пункту 9, згідно з яким за порушення строків погашення заборгованості по кредиту або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочки в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в пункті 1.2. даного договору, що діяла в період прострочки, від суми заборгованості за весь період прострочки.

Крім того, вважала, що є недійсними підпункт 7.1.7. пункту 7 щодо можливості в односторонньому порядку змінити або доповнити умови даного договору та підпункт 11.1. пункту 11 щодо третейської оговори.

Посилаючись на підстави, передбачені статями 11, 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХП (з наступними змінами) «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХП), просила визнати недійсними підпункт 1.3. пункту 1, підпункт 7.1.7. пункту 7 та підпункт 11.1. пункту 11 Кредитного договору № 12206-123/06Р від 21 серпня 2006 року.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 липня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_2, який підтримав позов в повному обсязі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року в задоволенні позов задоволено частково.

Визнано недійсним підпункт 7.1.7. пункту 7 Кредитного договору № 12206-123/06Р від 21 серпня 2006 року, укладеного між сторонами.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 представник ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо визнання недійсним підпункту 1.3. пункту 1 Кредитного договору № 12206-123/06Р від 21 серпня 2006 року та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не врахував правової позиції, що міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Відповідач, третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За положеннями частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього кодексу.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 6 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до статті 4 цього закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

За положеннями частини 5 статті 11, статті 18 Закону № 1023-ХП до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачають зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року № 6-80цс13, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 7, 8 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Матеріали справи свідчать, що 21 серпня 2006 року укладено Кредитний договір № 12206-123/06Р, відповідно до умов якого АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Правекс-Банк», надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 60 000 доларів США 00 центів зі сплатою відсотків у розмірі 12% річних з кінцевою датою погашення 21 серпня 2027 року

Цього ж дня для забезпечення зобовязань за договором кредиту з ОСОБА_2 укладено Договір поруки №12206-1232/06Р.

Посилаючись на те, що в підпункті 1.3. пункту 1 та підпункті 9.1. пункту 9 передбачена подвійна відповідальність, ОСОБА_1 звернулась у суд із відповідним позовом.

В пункті 1.3. Кредитного договору № 12206-123/06Р від 21 серпня 2006 року сторони погодили, що в кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за цим договором (стосовно строків уплати процентів та повернення кредиту та/або уплати процентів та/або повернення кредиту не в повному обсязі) розмір процентної ставки збільшується на один процент річних, починаючи з розміру, встановленого пунктом 1.2. даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобовязань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшених процентних ставок, проведених раніше, згідно з умовами даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється з дня, що слідує за днем, в якому позичальник повинен був виконати свої зобовязання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

В пункті 9.1. Кредитного договору № 12206-123/06Р від 21 серпня 2006 року сторони передбачили, що за порушення строків погашення заборгованості по кредиту або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочки в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в підпункті 1.2. пункту 1 даного договору, що діяла в період прострочки, від суми заборгованості за весь період прострочки.

Отже в пункті 3.1. сторони погодили випадки збільшення процентної ставки у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за цим договором, а в пункті 9.1. передбачили випадки сплати пені за порушення строків погашення заборгованості по кредиту або внесення процентів за користування грошовими коштами, що не є подвійною відповідальністю за одне і те саме правопорушення.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги.

Цивільна-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового податкового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передплати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчисляється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Однак у справі, що переглядається в апеляційному порядку, предметом позову та доводів апеляційної скарги не є нарахування штрафу та пені як одного із видів цивільно-правової відповідальності.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

ОСОБА_4