РІШЕННЯ

іменем України

20 грудня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Овдієнка В. В.

з участю: секретарів: Єрмоленко О. О., Лацько А.С.,

представників позивачки: ОСОБА_1, адвоката Кошми О. Г.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_3 як законного представника малолітнього сина ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області,

в с т а н о в и в:

05.09.2016 року ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1, звернулася до суду з позовною заявою, а 30.11.2016 року та 05.12.2016 року - з уточненими позовними заявами, до ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_2, та його малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, з вимогами про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовної заяви позивачкою ОСОБА_5 зазначено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_3 та з 13.05.2016 року його малолітній син ОСОБА_6

Вона (позивачка) в цій квартирі проживає з дня реєстрації з 15.02.2005 року. ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не мешкає в квартирі №29 з грудня 2007 року, а його син ОСОБА_6 взагалі ніколи не проживав у цій квартирі. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 вивіз всі свої речі та став проживати з новою сім'єю за іншою адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, право на жиле приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців, а відповідач не проживає в спірній квартирі майже дев'ять років. Він не сплачує комунальні послуги, які надаються в дану квартиру. Протягом тривалого часу вона сплачувала комунальні послуги за ОСОБА_3

Відповідно до відповіді Зміївської ТЕС №19/5460 від 10.08.2016 року ОСОБА_3 як наймач квартири договір про надання житлово-комунальних послуг він не укладав.

Ні вона, ні члени її сім'ї не чинили перешкод для проживання ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Зміївської ТЕС №19/5461 від 10.08.2016 року, відповідно до якої відповідач скарг щодо місця проживання не подавав.

Таким чином, вважала, що ОСОБА_3 втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Що стосується малолітнього ОСОБА_6, то його право користування спірним житловим приміщенням є похідним від його батька ОСОБА_3

На думку позивачки, єдиною метою реєстрації свого малолітнього сина ОСОБА_6 ОСОБА_3 є створення перешкод їй та членам її сім'ї для проживання в спірній квартирі.

Позивачка ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала заявлений позов з підстав, викладених у заяві. Після перерви в судове засідання позивачка не з'явилася.

Представники позивачки: ОСОБА_1, адвокат Кошма О. Г. підтримали позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Наполягали на тому, що відповідач ОСОБА_3 без поважних причин не проживає у спірній квартирі понад строки, протягом яких за наймачем зберігається житлове приміщення, не здійснює витрат на оплату комунальних послуг.

Малолітній ОСОБА_6 взагалі ніколи не проживав у цій квартирі, незважаючи на реєстрацію у ній з травня 2016 року. зазначена обставина, на думку представника позивачки адвоката Кошми О. Г., взагалі свідчить, що він і не набув права користування цією квартирою. Просили задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, який діяв у своїх інтересах, а також як законний представник малолітнього сина ОСОБА_6, та представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнали та заперечували проти його задоволення посилаючись на наступні обставини.

Вказану квартиру отримано відповідачем ОСОБА_3 як військовослужбовцем, згідно пільгової черги у 2004 році, для чого квартира була придбана Зміївською районною державною адміністрацією.

З цього часу відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі та постійно її використовує для проживання. А з травня 2016 року ОСОБА_3 зареєстрував у вказаній квартирі і свого малолітного сина ОСОБА_6

Позивачкою безпідставно стверджується, що він не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 з грудня 2007 року, що вивіз усі свої речі, не сплачує комунальні послуги, договір про надання житлово-комунальних послуг не укладав.

Насправді, ним укладався договір №196144 від 09.02.2007 року на користування електричною енергією, договір НОМЕР_4 від 01.11.2007 року на надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1

Позивачка у позовній заяві вказала, що не чинила йому перешкод для проживання у вказаній квартирі, посилаючись на довідки Зміївської ТЕС №15-к від 20.07.2016 року та №16-к від 22.07.2016 року.

Однак, Зміївська ТЕС є лише постачальником комунальних послуг і не в її компетенції надавати інформацію про наявність у нього скарг, вирішувати питання про проживання в квартирі тощо.

Позивачкою надано акт обстеження квартири, де міститься інформація про відсутність там його власних речей, а також "зі слів сусідів" вказано. що він там не мешкає з 2007 року.

Відповідач стверджував, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які вказані у акті обстеження від 21.07.2016 року, не заходили до його квартири, не підтверджували відсутність його речей та факт його виїзду з квартири у 2007 році.

ОСОБА_3 мав заборгованість по житлово-комунальним послугам в квартирі на суму 4881 грн. 13 коп., через що 01.04.2011 року Зміївським районним судом Харківської області був виданий судовий наказ про стягнення з нього вказаної заборгованості, яка була ним сплачена, виконавче провадження за вказаним фактом закрито.

У відповідача в квартирі знаходяться особисті речі (одяг, диван, спінінги, домашній кінотеатр "Панасонік" та інше), які ОСОБА_3 поклав в одну з житлових кімнат, зачинивши на замок двері кімнати в присутності свідків та слюсаря, який і встановив замок. Користувався квартирою для ведення підприємницької діяльності весь період з 2008 року по останній час, доки декілька місяців назад не виявив, що на вхідних дверях квартири замінено замок, доступ до квартири йому було закрито. Неодноразово безрезультатно він звертався до колишньої дружини, її дочки ОСОБА_9, її матері ОСОБА_1 з проханням надати йому доступ приходити та мешкати у квартирі, користуватися залишеними там речами. Коли ж у переліку документів, що додано до позову ОСОБА_3 побачив акт від 21.07.2016 року про відсутність в квартирі його майна, він припустив, що воно викрадено, тому звернувся з відповідною заявою до Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області.

14.11.2016 року разом зі співробітниками поліції в ході огляду місця події ОСОБА_3 оглянув свою квартиру та виявив, що двері у його кімнату поламані, його майно викрадено. За даним фактом слідчим Павловим В. О. 15.11.2016 року порушено кримінальне провадження №0001283 за ознаками ч. 1 ст. 185 КК України, ведеться розслідування.

Крім того, вважали, що оскільки ОСОБА_5 не є власником квартири, то вана є неналежним позивачем у даній справі. Власником квартири є Зміївська районна державна адміністрація, яка, на думку відповідача, й має право подавати відповідні позовні заяви.

Просили у позові відмовити.

Представники належним чином повідомлених третіх осіб в судове засідання не з'явилися.

Директор Зміївської ТЕС ОСОБА_10, який діяв від імені Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на підставі довіреності №952/22 від 24.12.2015 року, подав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутністю представника ПАТ "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції (а. с. 38, 39).

Начальник служби у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації ОСОБА_11 подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутністю представника Служби у справах дітей та ухвалити рішення враховуючи інтереси дитини (а. с. 184).

Заступник селищного голови Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_12 подала заяву, в якій просила розглянути справу за відсутністю представника Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області. Також надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була придбана у 2004 році Зміївською районною державною адміністрацією в числі інших квартир, що передбачалися для забезпечення житлом військовослужбовців, які відносяться до категорій, зазначених у постанові КМУ від 02.10.2003 року №1550 "Про затвердження порядку використання субвенції з державного бюджету місцевими бюджетами на будівництво та придбання житла окремим категоріям громадян".

Ордер на згадане приміщення був виданий виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради ОСОБА_3, із складом сім'ї з трьох осіб (ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_13.)

Квартира не приватизована. Таким чином, ОСОБА_3 є основним квартиронаймачем цього житла.

Крім того, 01.12.2016 року ОСОБА_3 повідомив селищну раду про те, що квартира зачинена, опечатана слідчими органами і з 14.11.2016 року в ній ніхто не проживає. На підтвердження цього факту він надав копію листа слідчого Зміївського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 30.11.2016 року.

По суті заявлених позовних вимог вважала необхідним зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчання закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

На підставі цієї норми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, був зареєстрований разом із своїм батьком ОСОБА_3

Визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, може позбавити малолітню дитину прав на будь-яке житло взагалі.

За таких обставин Виконавчий комітет Комсомольської селищної ради не може погодитися із заявленими позовними вимогами (а. с. 90-93, 97-100, 114).

Комсомольський селищний голова ОСОБА_14 направив до суду заяву про судовий розгляд справи за відсутністю представника селищної ради, з урахуванням раніше наданих пояснень (а. с. 104).

Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання позивачки, якщо з'явилися її представники, а також представників третіх осіб, від яких надійшли заяви про судовий розгляд за їх відсутності, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Спірним є право користування відповідачів ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_6 житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1.

На підставі рішення виконавчого комітету Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області №365 від 22.10.2004 року, ОСОБА_3 та членам його сім'ї (дружині ОСОБА_5, дочці ОСОБА_13.) був виданий ордер на право зайняття трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (а. с. 56).

Відомостями довідок, виданих Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області №1318 від 22.07.2016 року та №2026 від 02.11.2016 року, з урахуванням інформації, викладеної Комсомольським селищним головою у листі на адресу суду від 03.11.2017 року, підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_6 (а. с. 13, 47, 48).

Крім того, згідно відомостей, отриманих судом відповідно до положень ч. 3 ст. 122 ЦПК України 2004 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 з 18.11.2004 року, ОСОБА_6 з 13.05.2016 року (а. с. 20, 21).

За даними інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №69122473 від 27.09.2016 року, актуальна інформація про об'єкт нерухомого майна у вигляді квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, у тому числі: відомості про права власності, про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки, обтяжень, - відсутня (а. с. 57).

Отже, підтверджується письмовими доказами, а також і не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_3 є наймачем спірного житлового приміщення, у якому також зареєстрував місце проживання свого малолітнього сина ОСОБА_6

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 191 ЖК України передбачено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону.

Позивачкою у позовній заяві стверджувалося, що відповідач ОСОБА_3 після розірвання шлюбу з 2007 року у спірному житловому приміщенні не проживав без поважних причин, витрати по оплаті житлово-комунальних послуг не здійснював.

На підтвердження доводів позовної заяви позивачкою надано копію свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3, виданого ОСОБА_5 14.12.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області, з якого вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі до 04.12.2007 року (а. с. 6), а також акт від 21.07.2016 року, складений депутатом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області ОСОБА_16, у присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, у якому вказано, що проведено перевірку за місцем проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживає за адресою АДРЕСА_1. В ході перевірки встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та його дитина ОСОБА_6, 2009 року народження, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 зі слів сусідів фактично за даною адресою не мешкають. При обстеженні квартири власних речей вищезазначених громадян не виявлено. Зі слів свідків ОСОБА_3 не мешкає в зазначеному помешканні з 2007 року (а. с. 7).

Крім того, позивачкою надано копії листів Зміївської ТЕС ПАТ "Центренерго" №19/5460 та 19/5461 від 11.08.2016 року вбачається, що основним квартиронаймачем є ОСОБА_3, який не укладав договір на надання житлово-комунальних послуг із Зміївською ТЕС та в 2016 році не звертався зі скаргами, заявами про неможливість мешкання в квартирі АДРЕСА_1 не подавав. (а. с. 4, 5).

Проте з такими доводами позивачки не можна погодитись, а надані нею письмові докази не містять достатньо відомостей для висновку про відсутність відповідачів у спірній квартирі понад строки, протягом яких за ними зберігається житлове приміщення.

Так, відповідачем ОСОБА_3 надано копію договору до особового рахунку НОМЕР_4 на надання житлово-комунальних послуг з водопостачання, водовідведення та опалення від 01.01.2005 року, укладеного між ОСОБА_3, який проживає в АДРЕСА_1, та ВАТ "Центренерго" в особі директора Зміївської ТЕС ОСОБА_17, та додаткової угоди до вказаного договору від 01.11.2007 року, укладеного між ОСОБА_3, який проживає в АДРЕСА_1, та ВАТ "Центренерго" в особі заступника директора Зміївської ТЕС ОСОБА_18 (а. с. 58-59).

Відомостей про розірвання чи припинення зазначеного договору позивачкою не надано.

01.04.2011 року Зміївським районним судом Харківської області був виданий судовий наказ №2-н-159 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ "ДЕК "Центренерго" заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 4881 грн. 13 коп., що надавалися боржнику за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 62).

Даними постанови про закінчення виконавчого провадження від 21.09.2016 року, складеної державним виконавцем Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_19, підтверджується, що відповідно до заяви стягувача ПАТ "Центренерго" Зміївської ТЕС Боржником ОСОБА_3 борг за судовим наказом №2-н-159 від 21.05.2011 року сплачено у повному обсязі (а. с. 63, 64).

З акту звірки між Зміївською ТЕС ПАТ "Центренерго" та ОСОБА_3 вбачається, що станом на 01.08.2016 року з боку ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) по особовому рахунку НОМЕР_4 відсутня заборгованість за житлово-комунальні послуги. (а. с. 65).

Також, 09.02.2007 року був укладений Договір №196144 про користування електричною енергією між ОСОБА_3, який проживає в АДРЕСА_1, та АК "Харківобленерго" в особі керівника Зміївського РВЕ ОСОБА_20 (а. с. 60, 61).

Даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.08.2014 року підтверджується, що ОСОБА_3 01.08.2008 року зареєстрований як фізична особа - підприємець за місцем проживання: АДРЕСА_1 (а. с. 66, 67).

Рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 10.09.2008 року, яким скасовано рішення Зміївського районного суду Харківської області від 18.07.2008 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_21, Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, третя особа - КП "Зміївське БТІ" про визнання незаконним розпорядження органу приватизації житлової квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, та про визнання недійсним виданого на підставі цього розпорядження свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 04.11.2005 року на зазначену квартиру на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_21 по 1/2 частині за кожною (а. с. 212-216).

Таким чином, відповідачем ОСОБА_3 надано письмові докази, якими підтверджується, що з моменту виникнення у нього права користування спірною квартирою він, як наймач житлового приміщення, користувався спірною квартирою, не втрачав з нею зв'язок, звертався до суду за захистом своїх порушених прав наймача житлового приміщення, здійснював витрати на житлово-комунальні послуги.

Крім того, з витягу з ЄРДР вбачається, що 15.11.2016 року відкрито кримінальне провадження №0001283 за заявою ОСОБА_3 за фактом крадіжки належного йому майна із квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 54).

Таким чином, існують фактичні дані щодо зберігання відповідачем ОСОБА_3 за зареєстрованим місцем проживання належних йому речей.

Показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_21 щодо не проживання відповідача ОСОБА_3 у спірній квартирі суд оцінив критично.

Так, свідок ОСОБА_21 є дочкою позивачки, зареєстрована у спірній квартирі, однак фактично, з її слів, мешкає у м. Харкові. Таким чином, вона особисто не мала змоги бути очевидцем проживання чи відсутності відповідача у спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_22 проживає у будинку, в якому відповідач має квартири, що належать йому на праві власності. ЇЇ показання ґрунтуються та тому, що вона регулярно бачила відповідача біля цього будинку. Однак, свідок жодного разу не була у спірній квартирі і не може свідчити про осіб, які там проживають та зберігають свої речі.

Крім того, квартири №203 та №207 у будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 набув на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.08.2016 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., реєстр №1413 (а. с. 207-210) та договору міни, посвідченого 05.08.2016 року приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Лещенко Л. В., реєстр №1276 (а. с. 202-206).

Тобто ці квартири були придбані відповідачем у власність протягом одного місяця, що передував зверненню позивачки з позовом до суду 05.09.2016 року.

Отже, свідок ОСОБА_22 не могла бути очевидцем проживання ОСОБА_3 в іншому місці, ніж його зареєстроване місце проживання, понад строки, протягом яких за ним зберігається жиле приміщення.

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, наданою на запит СВ Зміївського ВП ГУНП в Харківській області від 13.06.2017 року, ОСОБА_5 протягом 2012-2017 років неодноразово виїздила за межі України, у тому числі у 2016-2017 роках була відсутня в Україні з 12.01.2016 року по 30.04.2016 року, з 09.05.2016 року по 01.07.2016 року, з 28.07.2016 року по 14.09.2016 року, з 24.09.2016 року по 27.11.2016 року, з 10.12.2016 року по 01.01.2017 року, з 07.01.2017 року по 30.04.2017 року. (а. с. 217).

Таким чином, і сама позивачка ОСОБА_5, внаслідок своєї відсутності на території України, була позбавлена можливості спостерігати відсутність відповідача ОСОБА_3 у спірному житлі понад строки, встановлені статтею 71 ЖК України.

Що стосується малолітнього відповідача ОСОБА_6, то його місце проживання на законних підставах було зареєстровано відповідачем ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні 13.05.2016 року.

З цього моменту ОСОБА_6 як член сім'ї наймача, який проживає разом з ним, користується нарівні з наймачем усіма правами і несе усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Таким чином, у позивачки відсутні підстави для тверджень, що його право користування житловим приміщенням є похідним від батька ОСОБА_3, або, що він взагалі не набув такого права.

З дня реєстрації у спірному житловому приміщенні до дня пред'явлення позову не пройшло шість місяців, тому позивачка взагалі не мала підстав стверджувати про тимчасову відсутність малолітнього ОСОБА_6 понад встановлені законом строки.

Крім того, сам факт використання відповідачем ОСОБА_3 спірного житлового приміщення для реєстрації у ньому свого малолітнього сина свідчить про здійснення ним свого права користування житловим приміщенням.

Таким чином, позивачкою та представниками відповідачки не надано доказів наявності підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням внаслідок їх відсутності без поважних причин понад строки, передбачені ч. 1 ст. 71 ЖК України.

Наявність відомостей щодо належності як позивачці (а. с. 218), так і відповідачеві (а. с. 202-210) на праві власності іншого житла, не впливають на обсяг їх права користування спірним житловим приміщенням.

Доводи позивачки про те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрував у спірній квартирі свого малолітнього сина лише з метою чинити перешкоди їй та членам її сім'ї у проживанні у спірному житловому приміщенні носять характер припущень і до уваги судом не беруться.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачкою не доведено ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог, тому у задоволенні позовної заяви належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_3 як законного представника малолітнього сина ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, треті особи: Публічне акціонерне товариство "Центренерго" в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції, Служба у справах дітей Зміївської районної державної адміністрації, виконавчий комітет Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 26.12.2017 року.

Головуючий: