Справа № 635/6681/15-ц
Провадження № 2/635/3052/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
07 квітня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Березовської І.В.
за участю секретаря судового засідання Грищука Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альф Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «Альф Банк» (далі за текстом - Банк) звернувся до суду з вказаним позовом.
В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 28 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого остання взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.
Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 кредитних зобов'язань, позивач в остаточних вимогах просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 608483, 32 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 7678,17 грн.
В судове засідання представник ПАТ «Альфа Банк» ОСОБА_4 не з′явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, у разі неявки відповідачів в судове засідання просила ухвалити заочне рішення.
В судове засідання відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не зявилися, викликалися у судове засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Як вбачається зі зворотних поштових повідомлень про неможливість вручення судових повісток, зазначена кореспонденція не була отримана відповідачами за місцем реєстрації та була повернута на адресу у зв'язку із закінченням терміну зберігання.
Відповідно до положень ст.ст. 76-77 ЦПК України, відповідачі вважаються таким, що повідомлені про час та місце розгляду справи.
Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.
У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
В забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором 28 лютого 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого остання взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 зобовязань у повному обсязі за кредитним договором та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.
Як вбачається із матеріалів справи позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі.
В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, який не спростований відповідачами жодним доказом.
За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.
У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 549 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).
Положеннями ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України закріплено, що у разі порушенні боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.
За ч. 1 ст. 559 ЦК порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.
До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.
Отже, підставою для припинення договору поруки може бути здійснення без згоди поручителя зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою.
Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини першої статті 559 ЦПК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-172цс12, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України щодо застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.
Згідно п. 6.4 ст. 6 договору поруки № 700004189-П від 28 лютого 2008 року, у разі збільшення відповідальності боржника за основним договором передбачена цим договором порука діє тільки у випадку, якщо поручитель надасть свою згоду на таке збільшення.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором № 700004189 від 28 лютого 2008 року відсоткова ставка за користування кредитом збільшилась з 13,50% річних до 16,50 % річних.
Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо інформованості поручителя про підвищення розміру процентів та його згоди на зміну основного зобовязання. За таких обставин, підстав для стягнення із поручителя заборгованості за вище зазначеним кредитним договором немає.
З огляду на наведе, суд вважає, що заборгованість за договором № 700004189 від 28 лютого 2008 року в розмірі 608 483,32 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_1, з огляду на невиконання останнім взятих на себе зобовязань.
Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, суд -
Позов Публічного акціонерного товариства «Альф Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку подання відповідачем заяви про його перегляд, подання апеляційної скарги позивачем, у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання до апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області протягом десяти днів апеляційної скарги.