Справа №557/1234/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі :

головуючого судді Пацка Д.В.

при секретарі Довгалець Н.М.

за участю

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Гоща цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до приватного нотаріуса Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним. Ухвалами суду від 12.11.2014 року було замінено відповідача на ОСОБА_4, приватного нотаріуса залучено до участі у справі в якості третьої особи на строні відповідача без самостійних вимог.

Позивачі, з урахуванням змін до позовної заяви, поданих в порядку ст. 31 ЦПК України, посилаються на те, що 01 вересня 2013 року помер їх рідний батько - ОСОБА_7. На момент смерті ОСОБА_7, його рідний син ОСОБА_8 проживав разом з ним однією сім'єю та є володільцем ? частини спірного будинковолодіння.

ОСОБА_7 був особою пенсійного віку та страждав на ряд хронічних хвороб, в тому числі і психічних, а тому потребував постійної опіки та піклування, що ними як дітьми покійного і надавалося останньому.

Після смерті батька, поховання та поминальний обід проводили безпосередньо син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 (в дівочестві ОСОБА_1) ОСОБА_9 за власний рахунок.

Позивачем ОСОБА_1 було подано заяву на ім'я приватного нотаріуса Гощанського нотаріального округу ОСОБА_6 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку ст.ст. 1261, 1268 Цивільного кодексу України. Згодом за повідомленням приватного нотаріуса ОСОБА_6 вони дізналися про те, що є заповіт на іншу особу, який начебто уклав покійний ОСОБА_7 на імя ОСОБА_4, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період спільного проживання однією сімєю із батьком останній жодного разу не обмовився про зміну своєї волі. А тому вважають, що оспорюваний заповіт посвідчений нотаріусом ОСОБА_6, є недійсним.

Позивачі, посилаючись на ст.ст. 1257, ч.1 ст. 225 ЦК України, вважають, що волевиявлення покійного ОСОБА_7, щодо укладення спірного заповіту, посвідченого нотаріусом ОСОБА_6, не було. Останній постійно знаходився під піклуванням позивачів, тому їм невідомо, коли і в якій спосіб даний заповіт міг з'явитися та оспорюють його дійсність, оскільки він суперечить волі покійного.

Позивачі просять визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 (спадкова справа №55534223), посвідчений приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6.

В запереченні проти позову відповідачка ОСОБА_4 заперечує проти позову в повному обсязі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги необґрунтованими, заповідальне розпорядження ОСОБА_7, засвідчене 4 липня 2013 року приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним. Згідно зі змістом заповідального розпорядження, заповідач не випадково позбавив права на спадкування свого сина ОСОБА_1, а також свою дочку ОСОБА_2, свідомо призначивши її як свою дружину своїм спадкоємцем на випадок своєї смерті, на що є ряд обєктивних причин.

Відповідачка посилаючись на ст. 1235 ч.ч. 1,2 ЦК України, вказує, що у заяві невірно зазначено, що після смерті спадкодавця поховання, поминальний обід проводили безпосередньо син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_2 за власний рахунок, що суперечить дійсності та фактичним обставинам і може бути підтверджено поясненнями свідків.

Заповідач призначив її своїм спадкоємцем, враховуючи їх тривале спільне подружнє життя, а саме з 04.12.1990 року.

Коли позивачі дізналися про хворобу її покійного чоловіка, вирішили позбавити її у майбутньому спадщини, підмовивши спадкодавця розлучитися з нею, в результаті чого 22.03.2013 р. між ними шлюб було розірвано і вона вимушена була їхати жити до своїх дітей в м.Київ. Через короткий проміжок часу, спадкодавець зрозумів, що залишений своїми дітьми напризволяще, які відмовилися допомагати йому в тяжку хвилину, знаючи про його хворобу і те що він постійно потребував турботи, перебуваючи в лікарні, його ніхто не відвідував, в нього не було можливості замінити брудний одяг на чистий. Був позбавлений можливості придбати необхідні ліки та інші речі. Після чого зробив висновки, що крім своєї дружини він нікому не був потрібний і вирішив попросити в неї пробачення та просив повернутися до нього. Так, 04.07.2013 року між спадкодавцем ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було в черговий раз укладено шлюб. Вона до самої смерті належним чином опікувалася своїм чоловіком, який помер 01.09.2013 р., що можуть підтвердити свідки.

Коли заповідач був пенсійного віку з діагнозом рак прямої кишки та потребував будь-якої допомоги від свого сина, позивач, будучи повнолітнім, працездатним, матеріально забезпеченою людиною, свідомо і тривалий час зневажливо ставився до особистого життя заповідача, не цікавився станом його здоров'я, не поважав свого батька, не дбав про нього, не чинив своєму батькові ні матеріальної допомоги, ні моральної підтримки. Для неї до останньої хвилини свого життя заповідач був доброю, порядною, прямою, чесною, справедливою людиною.

Фактичні дані щодо відносин між заповідачем і його сином та дочкою, а також її з померлим відносини, волевиявлення заповідача, яке було вільним та відповідало його внутрішній волі щодо призначення її - його дружини, своїм спадкоємцем, а також інших фактичних даних, зокрема, що на час посвідчення заповіту можуть підтвердити свідки.

Щодо заперечень проти тверджень позивача, що в момент підписання та посвідчення заповіту заповідач не розумів значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, відповідачка посилається на ст. 44 Закону України "Про нотаріат", відповідно до якої обов'язком нотаріуса є перевірити, чи розуміє особа в момент підписання угоди, в тому числі, заповіт, значення своїх дій та (або) чи може особа керувати своїми діями. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вилинути на його здатність розуміти свої дії та (або) керувати ними. Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України "Про нотаріат" (Крім водійського посвідчення, паспорта моряка, посвідчення інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою (Стаття 44 в редакції Закону № 614-VI від 01.10.2008).

У заповіті, крім власноручного підпису і власноручного напису свого прізвища, імені та по-батькові, міститься також власноручний напис заповідача, що: "Цей заповіт мною особисто прочитаний. З моїх слів записано нотаріусом вірно», - враховуючи рукописний текст (почерк) заповідача в заповіті, а також порівнявши інші зразки почерку заповідача, можна встановити, що особа, яка здійснила підпис та написи в заповіті, не перебувала у незвичайному стані.

Немає сумнівів, що спадкодавець в момент складання заповіту усвідомлював значення своїх дій щодо призначення своїм наступником її - ОСОБА_4, а також міг керувати цими діями, окрім цього, волевиявлення заповідача про позбавлення права на спадкування свого сина ОСОБА_1 і свою дочку ОСОБА_2 було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Позов позивачів є ніщо іншим, як зловживання правом, а тому просить відмовити повністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

В запереченні проти позову приватний нотаріус ОСОБА_6 вказує на неможливість притягнення нотаріуса як відповідача у даній справі, оскільки нотаріус є публічною особою, відсутня процесуальна заінтересованість у предметі спору та реалізації прийнятого рішення. Ухвалами суду від 12.11.2014 року замінено відповідача належним відповідачем та залучено приватного нотаріуса до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог.

В судовому засіданні позивачі та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених у ньому з урахуванням змін до позовної заяви, просять його задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка та її представник вважають позов необґрунтованим з підстав, викладених у запереченні, просять відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_6 вважає позов необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. Суду показала, що дійсно ОСОБА_7 звернувся до неї з приводу складання та посвідчення заповіту. Вона спілкувалася з ним з цього приводу, запитувала, на кого саме хоче ОСОБА_7 скласти заповіт, чи є у нього спадкоємці за законом, діти чи інші особи, які мають право на обовязкову частку спадщини, розяснила положення законодавства, суть, значення та наслідки складання заповіту. ОСОБА_7 при розмові вів себе нормально, адекватно, повністю розумів розмову та відповідав на всі запитання, які вона ставила. У неї не виникло жодного сумніву щодо дієздатності особи ОСОБА_7 чи перебування його в такому стані, що він не розумів, що відбувається. Навпаки, він чітко та послідовно сказав, що саме хоче заповісти і кому, сам перечитав вголос заповіт та особисто його підписав. За декілька днів приблизно за 3-5 днів він сам приходив до неї на консультацію з приводу заповіту, в день складання та посвідчення заповіту він також приходив сам. ОСОБА_7 особисто подав заяву до неї, вона звернула увагу, що в той день ОСОБА_7 одружився, оскільки в документах, які він мав при собі, вона помітила свідоцтво про укладення шлюбу того ж дня, вона його привітала, а ОСОБА_7 подякував та повідомив, що хоче зробити дружині подарунок скласти на неї заповіт. На її запитання щодо дітей ОСОБА_7 повідомив, що діти дорослі, з сином вони вирішили питання щодо його частини будинку, ОСОБА_7 особисто сказав: «ОСОБА_10 з сином розібралися по будинку, він свою частку отримав, а свою я хочу заповісти дружині». Всіх правовстановлюючих документів він нотаріусу не показував. Особа, на користь якої складено заповіт ОСОБА_4 до неї на консультації не зверталася. Жодних сумнівів щодо стану ОСОБА_7 у неї при складанні та посвідченні заповіту не виникало, вона не помітила ніяких відхилень, він чітко викладав, що саме хоче зробити, позитивно відзивався про дружину, чітко відповідав на всі запитання. За час її практики як нотаріуса жодного заповіту, які вона посвідчувала, не оскаржувалося, це перший випадок.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України ОСОБА_1 суду показав, що коли його батько почав хворіти, приблизно з квітня 2013 року вживав сильнодіючі наркотичні препарати. Тоді ж уклав заповіт. Про заповіт його сімя та він нічого не знали, хоча постійно спілкувалися, допомагали по господарству. За 6 місяців перед його смертю швидка допомога до нього приїжджала всього 3 рази. Відповідачка від нього поїхала 21.11.2012 року, коли вона та батько посварилися, батько звернувся до суду зняти з реєстрації з будинку його дочок, потім подав заяву про розірвання шлюбу. Шлюб було розірвано в грудні 2012 року. Коли відповідачка з будинку забирала речі, викликали міліцію, була сварка. Які речі вивозила відповідачка, точно не знає, все було замотане, міліція відмовилася приймати його заяву. В суд по справі про розірвання шлюбу батько сам ходив, підтримував заяву. У нього з батьком були нормальні відносини до квітня 2013 року. Потім, коли приїхала відповідачка і вони знову почали разом проживати, він з батьком почав рідше спілкуватися, однак батько нічого не повідомляв, що знову хоче одружитися і скласти заповіт. При цьому приблизно з квітня-травня місяця батько через сильні болі почав вживати сильнодіючі препарати, які він та відповідачка отримували в лікарні, назву не знає, препарати надавали у вигляді рідини вже у готовому шприці. Отримував як він, так і відповідачка та давали батьку. В той же час, коли приїхала відповідачка та повернулася до батька, відношення у спілкуванні з батьком змінилося, змінилася його поведінка, неприязнь та небажання спілкуватися з дітьми.

Відносини батька з відповідачкою погіршилися приблизно з 2010 року, коли батько захворів, батько скаржився, що відповідачка його обманює, він їй перестав довіряти. Йому невідомо, чи перебував батько на обліку у лікаря психіатра чи нарколога. На час настання цих подій він був безробітний, їздив на заробітки по будівництву на 2-3 тижні, потім приблизно місяць вдома. Письмового підтвердження, що тільки він піклувався про батька, немає. Поховання батька здійснював він разом з сестрою та відповідачкою, кожен оплачував своїх гостей він з сестрою 8 чоловік, відповідачка всього замовляла на 50 чоловік. Прибудову до будинку робив він за власні кошти, розмови з батьком щодо розпорядження його майном після смерті не було.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України ОСОБА_2 суду показала, що вона періодично приїжджала до батька та брата, приблизно 1 раз на 3 місяці. Коли в 2010 році батько захворів, вона навідувала його в лікарні, частково оплачувала лікування. За життя батько часто говорив, що майно хоче залишити дітям та онукам. Коли захворів, у батька з відповідачем були сварки, він часто скаржився для неї, що відповідачка погано з ним поводиться, тому він подав на розлучення, в судовому порядку вони розлучилися, він також зняв з реєстрації її дочку, відповідачка забрала речі та виїхала жити в м. Київ до дочки. В лікарню навідувалися вона та брат зі своїми дітьми, також провідувала відповідачка. Коли в 2013 році відповідачка повернулася жити до батька, батько почав рідко спілкуватися з рідними. Рідних батько не повідомляв, що знову хоче одружитися та скласти заповіт, яким заповісти все майно для відповідачки. Відповідачка була проти, щоб брат частину будинку оформляв на себе. Також він ображався на дочок відповідачки, казав, що вони його обзивали та ображали. Відповідачка в останні місяці життя батька не давала спілкуватися з ним, забирала телефони. З батьком вона не проживала з 7 класу, Коли батько був хворий, переважно з ним перебував брат ОСОБА_1 З відповідачкою батько перебував у шлюбі приблизно 23 роки. Батька провідували в лікарні брат, його дружина та син. З 21.11.2012 року по квітень-травень 2013 року відповідачка разом з ним не проживала.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка в порядку ст. 184 ЦПК України ОСОБА_4 суду показала, що у покійного ОСОБА_7 вона була четверта дружина. Коли у 1990 році вона прийшла жити до ОСОБА_7, в неї вже було двоє дітей. Діти на даний час дорослі, живуть своїм життям. Діти були проти, щоб він з нею жив. Вона розлучилася з першим чоловіком, з яким прожила 14 років. Коли у них виник конфлікт у листопаді 2012 року, коли ОСОБА_7 сказав, що хоче з нею розлучитися, вона була у важкому стані, приїхали її діти, щоб забрати її в м. Київ, вона взяла з собою постіль, одяг, посуд, а також забрала зерно, яке отримала на роботі. Дочка їй завжди допомагала, давала гроші, в тому числі на операцію, ремонти.

Вона та діти знали про заповіт. ОСОБА_7 їй повідомив, що коли вони повторно уклали шлюб, він після того пішов до нотаріуса та склав на неї заповіт.

ОСОБА_7 після їх розлучення в квітні 2013 року їй зателефонував, попросив вибачення, просив повернутися до нього. Вона приїхала в смт. Гоща та пішла в лікарню. ОСОБА_7 був в тяжкому стані, не доглянутий. Вона його обмила, принесла нову одежу, переодягла. Пару днів, поки ОСОБА_7 був у лікарні, вона жила у знайомих, тому що боялася йти в будинок, оскільки сімя ОСОБА_1 їй погрожувала. Меблі та речі в будинок купували обоє як сімя, її дочка допомагала, платила за неї кредити.

Шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано заочним рішенням суду від 22.03.2013 року. 21.11.2012 року вона забрала речі та жила у дочки в м. Києві. 20.03.2013 року ОСОБА_7 їй телефонував, чи приїде вона на судове засідання про розірвання шлюбу, вона сказала, що ні. З 1990 року перебували у шлюбі, жили нормально. Сварки та непорозуміння виникли, коли з сином ОСОБА_1 почали ділити хату. Після операції приблизно 03.04.2011 року ОСОБА_7 склав заповіт на неї та на сина, в 2011 році тільки на неї, однак вона заперечувала, вказала, що діти мають право на частку. З розлученням вона погодилася, рішення суду про розірвання шлюбу не оскаржувала. Потім 08.03.2013 року їй ОСОБА_7 телефонував, вітав зі святом, на що вона відповіла, щоб їй він більше не телефонував. Приблизно 26-28 березня 2013 року вона знялася з реєстрації в смт. Гоща. Приблизно в середині квітня ОСОБА_7 їй зателефонував, почав просити у неї пробачення, просив повернутися до нього жити разом. Потім перед Пасхою знову телефонував, просив повернутися жити до нього. Вона приїхала на провідну неділю та була у сестри в с. Бабин Гощанського району. Пізніше знову просив вибачення та повернутися до нього, їй стало його шкода і вона вирішила повернутися до ОСОБА_7 Після свята Трійці вона приїхала в смт. Гоща, відвідала ОСОБА_7 в лікарні та вирішила до нього повернутися. Потім він запропонував їй укласти шлюб, повідомив, що у лікарні взяв довідку та хоче з нею одружитися, на що вона погодилася. 04.07.2013 року вони зареєстрували шлюб. Про заповіт вона дізналася пізніше, коли ОСОБА_7 розказав своїй дочці, через що з нею посварився та був засмучений. З середини липня 2013 року відносини у ОСОБА_7 з сином ОСОБА_1 погіршилися, стали напруженими.

Коли вона повернулася жити до ОСОБА_7, з якого часу сказати точно не може, йому за рецептом лікаря прописали сильнодіючі обезболюючі медичні препарати, які лікар їй давав у шприцах для інєкцій хворому. Дані препарати вона брала у лікаря кожен день по одному шприцу під розписку, та робила інєкцію на ніч ОСОБА_7, приблизно о 20-21 годині. Також періодично хворому за допомогою сусідки, яка працювала медсестрою, ставили крапельниці з фізрозчином, препаратом «Аспаркам», глюкозою тощо, щоб не допускати інтоксикації організму та підтримувати хворого. Ліки, крім морфіну, який отримувала від лікаря, вона купувала особисто. З червня місяця із-за сильного болю лікар призначив морфін, який вона почала колоти на ніч. 04.07.2013 року ОСОБА_7 сказав їй, що він взяв у лікарні довідку і хоче з нею зареєструвати шлюб, на що вона погодилася. Про те, що ОСОБА_7 потім ходив до нотаріуса, вона не знала, а дізналася значно пізніше.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона є дружиною позивача ОСОБА_1 вони проживають в добудові до хати покійного батька чоловіка ОСОБА_7, яку будував її чоловік. Їй відомо, що з 2010 року відносини між батьком чоловіка та його дружиною ОСОБА_4 погіршувалися, вони судилися з приводу зняття з реєстрації її дочки, щодо розірвання шлюбу, який і було розірвано. З 21.11.2012 року ОСОБА_4 забрала свої речі та виїхала проживати до дочки в м. Київ. Батько чоловіка ОСОБА_7 просив її сина ОСОБА_12 жити разом з ним, раніше просив жити разом з ним і дочку ОСОБА_13. Деякий час ОСОБА_14 жив разом з дідом. З приводу розпорядження майном після смерті ОСОБА_7 нікому нічого не повідомляв. Коли почалися у нього сильні болі, пив ліки в таблетках, йому робили уколи. Його поведінка змінилася, став пригнічений, часто роздратований, була приторможена рухливість. Поховання організовувала ОСОБА_4, яка їх з чоловіком відразу і не повідомила про те, що батько помер. Вони оплатили жалобний обід за 9 чоловік, інші ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду показав, що позивач є його батьком, померлий ОСОБА_7 був його дідом. Коли дід розлучався, в кінці осені 2012 року приїхала ОСОБА_4 автомобілем, погрузили речі на авто, влаштували сварку, викликали міліцію, забрала речі та поїхала. Дід запропонував йому жити разом з ним, пояснив, що боїться, що вернеться ОСОБА_4 та забере його речі. До квітня 2013 року він періодично ночував у діда, потім їздив на заробітки. У діда не було розмови, що хату він залишить ОСОБА_4, з якою він розлучився, про заповіт дід також нічого не казав. Пояснював йому, що були підозри, що ОСОБА_4 його не догляне, були сварки, між ними виникла недовіра. Коли дід захворів, відносини у них погіршилися. Коли приблизно у квітні 2013 року приїхала ОСОБА_4 та почала жити разом з дідом, його відношення погіршилося, змінилася поведінка, дід говорив, що не хоче його бачити. Коли дід хворів, в лікарні його провідували батько, він, його мати та ОСОБА_4, декілька разів ОСОБА_4 просила його заїхати в лікарню за ліками для діда. Коли дід помер, він був за межами України на заробітках.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона є дочкою позивача ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_7 Дід в кінці 2012 року, коли розлучився зі ОСОБА_4, пропонував їй жити разом з ним, однак вона не погодилася. Коли вона допомагала обробляти городи, ді доглядав її сина, вони нормально з дідом спілкувалися. Подарувати чи заповідати їй хату дід не пропонував. Коли ОСОБА_4 поїхала жити в м. Київ, дід частіше почав з ними спілкуватися, почав цікавитися родиною, разом з ними святкували сімейні свята. Вона відвідувала діда, коли приходила до батьків. Коли дід захворів, його поведінка змінилася, він говорив, що йому мало приділяють уваги. Хоча особливо поведінка діда не змінилася. Коли повернулася ОСОБА_4 до діда, він перестав спілкуватися з родичами, говорив, що не хоче їх бачити.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_16 показала, що вона є невісткою позивача ОСОБА_1 Певний час проживала у свекора, знала, що ОСОБА_7 розлучався тривалий час з дружиною ОСОБА_4, у них виникали сварки та спори. Дід, як розлучився, почав більше спілкуватися з родиною. Про те, що дід хотів майно залишити дружині, вона нічого не знає, сула, що дід хотів залишити хату своїм дітям. Коли дід помирився з ОСОБА_4 та почав з нею проживати, він перестав спілкуватися з родиною.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що він є сином позивача ОСОБА_1 З дідом він нормально спілкувався. Коли дід почав проживати сам, більше спілкувався з родиною. Розмов про те, кому після смерті залишить будинок, дід не говорив. Коли ОСОБА_4 повернулася до діда, в нього спілкування з дідом обмежилося, після того, як діду давали ліки, він був пригнічений, змінилася поведінка.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 показала, що вона більше 40 років проживає по-сусідству з господарством ОСОБА_7, по вул. Шевченка, 23 в смт. Гоща. Спілкувалися нормально, по-сусідські, подробиці їх особистого сімейного життя їй невідомі. Знає, що ОСОБА_7 після розлучення з першою дружиною жив сам, потім зі співмешканкою, а потім зі ОСОБА_4. Бачила особисто, як в листопаді 2012 року ОСОБА_4 вибиралася з речами з будинку ОСОБА_7, викликали працівників міліції. Вона перебувала на відстані приблизно 10 метрів від місця події. Потім ОСОБА_7 ходив по сусідах і скаржився, що ОСОБА_4 позабирала всі речі. Коли ОСОБА_4 розлучалися, ОСОБА_7 приходив до неї скаржився на дружину, говорив, що з нею не помириться, вона була свідком по справі про розлучення. Коли ОСОБА_4 повернулася жити до ОСОБА_7 приблизно літом 2013 року, вона їх разом бачила біля приміщення ДРАЦС, вони разом вийшли із приміщення ДРАЦС, ОСОБА_4 пішла по вул. Незалежності наверх в сторону центру, а ОСОБА_7 дуже повільно пішов через парк, вона його наздогнала та запитала, що вони зі ОСОБА_4 робили в ДРАЦС, на що ОСОБА_7 відповів їй в грубій формі, що це не її діло та її не стосується.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показала, що вона проживає по одній вулиці зі ОСОБА_7, є пенсіонеркою. Вона знає ОСОБА_7, оскільки разом працювали на насіневому заводі, іноді спілкувалася з ОСОБА_7, коли він ходив на рибалку біля її господарства, розповідав їй, що розлучився із дружиною ОСОБА_4, вона вже забрала з будинку всі свої речі. ОСОБА_7 спілкувався з усіма сусідами, від сусідів пізніше дізналася, що вони знову одружилися.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показала, що вона є дочкою позивача по справі ОСОБА_1, періодично спілкувалася з усією родиною ОСОБА_1. Коли відповідачка жила разом зі ОСОБА_7, він до них не заходив та з ними не спілкувався. Коли вона дізналася, що ОСОБА_7 розлучився зі ОСОБА_4, вона з сімєю ходила до нього в гості, в лікарню провідувати діда також ходили. Коли дід помирився зі ОСОБА_4, у ОСОБА_7 змінилося ставлення до їх сімї, перестали спілкуватися. Коли діду почали давати сильнодіючі ліки, він став нервовий, йому було важко ходити, він перестав з ними спілкуватися. Коли знову одружилися дід та ОСОБА_4, почепили замки на ворота.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показала, що вона працювала сестрою-господаркою в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ, проживає ІНФОРМАЦІЯ_2, знає сімю ОСОБА_4. Їй було відомо, що ОСОБА_7 потрапив в лікарню та його було прооперовано, відвідували вся рідня, і жінка, і діти з онуками. Як їй відомо, жили вони нормально, при дружині він з нею не спілкувався. Вона проживає по-сусідству та входила в комісію селищної ради, коли складали акт, які речі було вивезено у ОСОБА_7 Також вона давала показання як свідок при розлученні ОСОБА_7 та ОСОБА_4

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показав, що він знаходився зі ОСОБА_7 в лікарні та перебували в одній палаті, приблизно в квітні 2013 року, він лежав у лікарні 3 тижні. Багато розмовляли на різні теми, ОСОБА_7 скаржився на дружину, говорив, що вона позабирала всі його речі, радив йому ніколи не одружуватися. В лікарні ОСОБА_7 провідували діти та онуки. Приблизно через місяць він бачив ОСОБА_7, привітався з ним, однак той нічого не відповів, таке було враження, що його не впізнав та був не в собі. Про хворобу зі ОСОБА_7 вони не говорили.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 показала, що перебуває у дружніх стосунках з сімєю ОСОБА_7, періодично з ними спілкувалася. Після операції бачила ОСОБА_7, також бачила його в лікарні. Приблизно в кінці 2012 року він їй повідомив, що вигнав ОСОБА_4 свою дружину та хоче з нею розлучитися. Весною 2013 року, коли вона провідала ОСОБА_7 в лікарні, він просив допомогти йому помиритися з ОСОБА_4, просив, щоб вона зателефонувала для ОСОБА_4 та помирила їх, що він дуже шкодує, що так повівся з дружиною та має надію, що вона його пробачить та повернеться до нього. В лікарні, коли вона його провідувала, він був неохайний, недоглянутий, у важкому стані. Коли ОСОБА_7 помер, майже всі витрати на поховання понесла ОСОБА_4, син ОСОБА_24 заплатив тільки за 7 чоловік на поминальному обіді. Про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_4 знову зареєстрували шлюб, вона дізналася від ОСОБА_4 при спілкуванні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 показала, що дуже давно знає сімю ОСОБА_4, з тих пір як вони разом, жили як нормальна сімя, разом вели господарство, разом купували речі, меблі тощо. Вона разом зі ОСОБА_4 працювала у лікарні, підтримують дружні стосунки більше 20 років. Дочка ОСОБА_4 допомагала купувати меблі, допомагала грошима. Як їй розповідав ОСОБА_7, він розлучився із ОСОБА_4 за порадами дітей. Пізніше він їй розповідав, що жалкує, що послухав дітей та розлучився з дружиною. Перший раз після операції ОСОБА_7 провідували діти, онуки та дружина. А ОСОБА_4 весь час доглядала. Як їй відомо, основні кошти на операцію надала дочка ОСОБА_4 Вона провідувала ОСОБА_7 і вдома, він просив у неї пробачення та при ній просив пробачення у ОСОБА_4

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1984 року. Сімю ОСОБА_4 знає давно, оскільки разом працювали в лікарні. На той час ОСОБА_7 жив з першою дружиною, потім розлучився. Пізніше почав проживати з ОСОБА_4 Коли ОСОБА_7 захворів, вона провідувала його в лікарні. Восени 2012 року при спілкуванні з ОСОБА_4 остання скаржилася, що чоловік виганяє з дому, наполягає щоб вона виписалася та з ним розлучилася, говорила, що його діти так на нього вплинули. Весною 2013 року вона зустріла ОСОБА_4 та дізналася, що та повернулася і знову живе разом з чоловіком. Вона періодично приходила до них додому ставила крапельниці реосорбілат для очищення організму від токсинів, глюкозу з аскорбіновою кислотою. Дружина постійно була поруч і його доглядала. ОСОБА_8 при ній просив пробачення у ОСОБА_4 за те, що він так з нею повівся, просив її пробачити. Вона чула, як ОСОБА_7 говорив, що знову хоче зареєструвати шлюб зі ОСОБА_4 та має намір скласти заповіт на дружину.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 показала, що вона є рідною сестрою померлого ОСОБА_7 Коли їх батьки побудували хату, її брат ОСОБА_7 був в армії. Пізніше брат добудував кімнату та почав проживати з батьками у тій хаті по вул. Шевченка в смт. Гоща. Коли його син почав робити добудову, документи не оформляли, місце реєстрації всіх членів сімї прописували на одну книжку за однією адресою. Брат допомоги від сина ОСОБА_1 не чекав, все робив сам по господарству. Коли брат почав хворіти, вона двічі відвідувала його у лікарні, взнала від брата, що він посварився з дочкою. Коли ОСОБА_4 поїхала до м. Києва, ОСОБА_7 належним чином ОСОБА_1 та його рідні не доглядали, брат їй скаржився на це та просив дати номер мобільного телефона ОСОБА_4, так як хотів з нею помиритися і просити, щоб вона його доглянула. ОСОБА_7 з сином ОСОБА_1 часто сварилися з різних приводів. Перед смертю брат просив, щоб вона приходила до нього, вона три неділі провідувала брата, допомагала ОСОБА_4 доглядати брата. Від брата дізналася, що він знову одружився зі ОСОБА_4 та склав на неї заповіт на будинок. В день смерті вона сиділа біля брата разом зі ОСОБА_4 приблизно до четвертої години ранку. Брат відчував, що помирає, говорив, що де лежить на поховання та де його поховати, просив пробачення у ОСОБА_4 Брат був у здоровому глузді до самої смерті, все памятав та розумів, що відбувається, підтримував розмову.

Повторно допитана за клопотанням представника позивача свідок ОСОБА_26 показала, що поховання ОСОБА_7 здійснювалося не тільки за кошти ОСОБА_4, а ОСОБА_7 сам зібрав кошти на поховання. ОСОБА_7 постійно сварився з дружиною, постійно вживав алкогольні напої.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показав, що він працює завідувачем хірургічного відділення Гощанської ЦРЛ. У нього на лікуванні перебував хворий ОСОБА_7 В 2011 році ОСОБА_7 поступив з підозрою на онкозахворювання, при діагностиці було виявлено пухлину прямої кишки, хворого прооперували, з виведенням прямої кишки, надалі хвороба прогресувала і в 2013 році він помер. Провідувала і доглядала ОСОБА_7 в основному дружина ОСОБА_4, вона купувала йому ліки та отримувала ліки за призначенням. Хворий також перебував на амбулаторному лікуванні. Робили крапельниці з живильними розчинами, кровозамінниками, кололи сильнодіюче знеболювальне, в останні місяці, коли хворому було важко призначили та давали морфіну гідрохлорид 1% в поєднанні з іншим знеболювальним. Хворий, як і переважна більшість онкохворих, в останні місяці хвороби був знервований, перебував у психо-емоційній напруженості відчував певну безпорадність, нервозність, збудження. Однак в поведінці та сприйнятті оточення був нормальний, психічних відхилень чи зривів він не помічав, неадекватної поведінки у ОСОБА_7 він не помічав. Відвідував ОСОБА_7 як лікар також вдома. Після прийняття морфіну у пацієнтів переважно сонливий стан. Починали призначати морфін по 1 ампулі ( 1 куб.см ) в день, на останніх місяцях дозу збільшували, однак точну кількість він не памятає, всі дані є в журналах обліку препарату морфін, які видає працівник ЦРЛ ОСОБА_28 під розписку.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 показала, що вона працює на посаді начальника відділу ДРАЦС РС Гощанського РУЮ приблизно 6 років. В липні місяці 2013 року, приблизно 3 числа, до неї на прийом близько 10 години прийшов ОСОБА_7 з приводу реєстрації шлюбу і як швидко можна зареєструвати шлюб. Вона пояснила вимоги сімейного законодавства та порядок реєстрації шлюбу. ОСОБА_7 їй повідомив, що він онкохворий і тому йому необхідно якнайшвидше зареєструвати шлюб. Вона пояснила, які документи необхідно подати, а після обіду ОСОБА_7 приніс паспорти та медичну довідку про стан здоровя, подав заяву. На наступний день 04.07.2013 року приблизно о 13-14 годині ОСОБА_7 прийшов разом зі ОСОБА_4 та зареєстрували шлюб. ОСОБА_7 поводив себе нормально, ознак спяніння помітно не було, адекватно реагував, ставив запитання у нормальній формі та коректно давав відповідь на запитання, будь-яких сумнівів у його психічному стані не виникало. Як він пояснив, хоче якнайшвидше укласти шлюб та узаконити відносини з дружиною, оскільки може померти з дня на день, а вона його доглядає і він хоче їй щось залишити після себе. З приводу заповіту нічого не говорив.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків, дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що 01.09.2013 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ГЮ № 148879 , видане 26.09.2013 року (а.с.4).

ОСОБА_7 згідно лікарського свідоцтва про смерть № 113 від 01.09.2013 року помер вдома в смт. Гоща по причині хвороби рак прямої кишки (а.с.127).

Згідно відповіді КЗ «Рівненський обласний онкологічний диспансер» № 102/01-07/15 від 03.02.2015 року, ОСОБА_7 знаходився на диспансерному обліку з січня 2011 року по день смерті з приводу профільного захворювання. В обласному онкологічному диспансері не лікувався. Лікувальні заходи проводилися по місцю проживання, де і знаходяться медичні документи.

ОСОБА_7 мав двох дітей ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_30, ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачі по справі, родинні стосунки підтверджуються копіями свідоцтв про народження І-ЯК № 436246 від 23.06.1968 року, І-АВ № 262201 від 27.06.1971 року (а.с.5-6).

ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_7, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, однак приватними нотаріусом ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 було відмовлено у звязку з тим, що ОСОБА_7 за життя склав заповіт на все належне йому рухоме і нерухоме майно на користь іншого спадкоємця, який прийняв спадщину відмова нотаріуса № 241/02-14 від 19.06.2014 року (а.с.7-8).

Як вбачається з копії спадкової справи № 83/2013 до майна померлого 01.09.2013 року ОСОБА_7, ОСОБА_7 за життя 04.07.2013 року на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його рухоме і нерухоме майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось і все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідає своїй дружині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідачці по справі (а.с.75).

Даний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_6, підписано ОСОБА_7 у її присутності, його дієздатність нею перевірено. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі, серія та номер бланку ВТЕ 693282, заповідач ОСОБА_7 особисто поставив свій підпис про одержання нотаріально оформленого документа у згаданому реєстрі (а.с. 75-76).

23.12.2013 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_7 (а.с.69).

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 04.12.1990 року, шлюб було зареєстровано відділом ДРАЦС Гощанського районного управління юстиції, актовий запис № 51. ОСОБА_7 13.12.2012 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, заочним рішенням Гощанського районного суду від 22.03.2013 року шлюб було розірвано матеріали цивільної справи № 1703/2058/2012, які оглянуті і в судовому засіданні.

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 повторно уклали шлюб 04.07.2013 року свідоцтво про шлюб І-ГЮ № 086281, видане 04.07.2013 року (а.с.80).

Згідно довідки про склад сімї від 13.12.2013 року № 1582, склад сімї ОСОБА_7 складається із 9 чоловік : син, невістка, два онука, дружина онука, дві онуки та два правнуки (а.с.81).

17.02.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 (а.с.90).

Згідно ст.1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином , який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту.

За змістом ст. 1257 ЦК України заповіт може бути визнано недійсним.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зазначені в ст. 203 ЦК України. Так, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Недотримання цих вимог, відповідно до ст.215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

У відповідності до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно з положеннями ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути підписаний особисто заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що заповіт вчинений їх батьком ОСОБА_7 у недієздатному стані, на момент складання заповіту батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок вживання ним медичних препаратів та за станом свого здоровя. Проте таке твердження спростовується наявними у справі доказами, які досліджені судом.

В судовому засіданні оглянуто медичну картку хворого № 3685 ОСОБА_7

В амбулаторній карті №30513 на імя ОСОБА_7, наявні два епікризи № 1887, № 2318), згідно яких ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ: з 03.04. по 20-28.04.2011 р. з діагнозом: Сап прямої кишки... Гостра кишкова непрохідність. 03.04.2011р. переніс операцію - серединну лапаротомію, резекцію прямої кишки з виведенням плоскої сигмостоми, дренування черевної порожнини. Після отриманого лікування, зняття швів на 10 день в задовільному стані виписаний додому під нагляд онколога; з 27.04. по 16.05.2011 р., діагноз: Са прямої кишки ТІУ №хМо, клін. група III. Кахексія. Після отриманого стан хворого покращав незначно, виписаний на амбулаторне лікування під нагляд онколога. Єдиний запис в амбулаторній карті датований 30.05.2013 р. - хірург-онколог (на дому): скарги на загальну слабкість, швидку втому, порушений сон. Знаходиться на "Д" обліку в РООД. Вказано, що переніс в 2011 р. операцію, описано обєктивний соматичний стан пацієнта, без вказівок на психічний стан. Діагноз: "Са" прямої кишки. Виписано рецепт на таблетки феназепаму 0,001 N50, призначено по 1т/на ніч.

За даними копій титульних сторінок медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_7, наявних в матеріалах справи, вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ з приводу Раку прямої кишки з 03.04. по 28.04.2011 р., з 23.10. по 09.11.2012 р., з 09.04. по 13.05.2013 р., з 27.06. по 18.07.2013 р., з 08.08. по 27.08.2013 р., з 27.08. по 01.09.2013 р. До кожної титульної сторінки додається копія листка призначень наркотичних та психотропних лікарських засобів та виконання цих призначень. Так, в 2011 р. ОСОБА_7 отримував морфін, сібазон, фентаніл, кетамін, за 2012 р. такий листок відсутній; за час лікування з 09.04. по 13.05.2013 р. пять разів отримував інєкцію розчину морфіну 1% 1,0; за час лікування з 08.08. по 27.08.2013 р. та з 27.08. по 01.09.2013 р. отримував щоденно по 1 інєкції розчину морфіну та розчину сібазону.

За даними медичної карти №3685 стаціонарного хворого ОСОБА_7, вбачається, що він перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ з 27.06. по 18.07.2013 р. Запис за 27.06.2013р.: поступив зі скаргами на загальну слабість, болі в животі із іррадіацією в поперекову область. Болі сильні, кетанов не знімає. Хворіє більше місяця. В травні 2012 р. - резекція прямої кишки з виведенням сигмостоми. Останній місяць відмічає болі в животі - правому підреберї, затруднене відходження калу через сигмостому, похудання. На УЗД - Mts в печінку. Надалі написано обєктивні дані про соматичний стан пацієнта. Для знеболення призначено розчину Морфіну 1% 1,0 в/м двічі - в 12.00 та 21.00 на ніч. 04.07.: стан середньої важкості. Болі знімають кетолонгом+анальгін+димедрол. Колостома функціонує. Перевязка.

07.07.2013р.: стан середньої важкості. Хворий емоційно збуджений, вночі не спав. Для заспокоєння і сну призначено розчину сібазону 2,0 в/м на ніч. 08.07.2013р.: загальний обхід. Стан хворого важкий - турбують болі в животі, емоційно збуджений, була блювота 2 рази, нудота. Діагноз: Са recti. IV ст.Кл.гр. IV. Mts в печінку. Ракова інтоксикація. Дезінтоксикаційна терапія. Для знеболення розчину морфіну в/м + на ніч сібазон 2,0 в/м. …18.07.13 р.: стан важкий. На прохання хворого і родичів виписаний додому на амбулаторне лікування під "Д" нагляд онколога. За даними листків призначень лікарями наркотичних та психотропних лікарських засобів та виконання цих призначень, ОСОБА_7 отримав: 27.06. - інєкцію розчину морфіну 1% 1,0 о 22.00., 28.06. - розчину сібазону 0,5%, о 23.00., 29.06. - розчину сібазону 0,5% 2,0 о 22.00., 2.07. - розчину морфіну 1% 1,0 о 12.00 і 21.00, 7.07. розчину сібазону 0,5% 2,0 о 24.00 год.

Епікризи № 1887, 3685, видані хірургічним відділенням Гощанської ЦРЛ, не підтверджують, що ОСОБА_7 не усвідомлював значення своїх дій у момент вчинення ним правочину, а саме складення заповіту, а містить лише загальну інформацію про стан його здоров'я. Інформація в епікризі стосується лише того, що ОСОБА_7 звертався до медичного закладу з метою лікування онкологічного захворювання, його було прооперовано, в подальшому йому було призначено лікування, виписаний додому під «Д» нагляд онколога.

За даними копії лікарського свідоцтва про смерть №113 від 01.09.2013р., ОСОБА_7 помер від ракової кахексії, зумовленої раком прямої кишки (а.с. 127).

З показань свідка ОСОБА_27, який оперував ОСОБА_7, був його лікарем та призначав йому лікування, також вбачається, що психічних відхилень чи зривів у хворого ОСОБА_7 він не помічав, неадекватної поведінки у ОСОБА_7 також не помічав.

Дані про те, що ОСОБА_7 будь-коли протягом життя оглядався психіатрами, перебував на обліку, в медичній документації відсутні.

Згідно висновку № 353/16 посмертної судово-психіатричної експертизи від 02 грудня 2016 року, що проводилась на підставі ухвали суду від 07.07.2015 року, даних про те, що ОСОБА_7 страждав будь-яким психічним розладом, умовленим прийомом морфінів, на момент укладення (складання) заповіту, завіреного приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв., немає.

ОСОБА_7 не страждав будь-якими психічними розладами, які б позбавляли його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту від 04 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв.

Як зазначено у висновку експерта, даних про те, що ОСОБА_7 будь-коли протягом життя оглядався психіатрами, перебував на обліку - немає.

За даними наявної медичної документації, підекспертний хворів на рак прямої кишки, з січня 2011 р. перебував з цього приводу на обліку в Обласному онкодиспансері. В квітні 2011 р. лікувався в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ, де переніс операцію з приводу гострої кишкової непрохідності. В подальшому ще неодноразово лікувався стаціонарно в ЦРЛ, в тому числі з 27.06. по 18.07.2013 р.

За даними історії хвороби №3685, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Гощанської ЦРЛ з 27.06. по 18.07.2013 р. При поступленні виказував скарги на загальну слабість, болі в животі із іррадіацією в поперекову область. Згідно записів в щоденниках історії хвороби, у відділенні в період з 27.06. по 28.06. мало місце збудження, порушення сну. Для полегшення стану хворого та зменшення больових відчуттів призначався розчин сібазону, розчин морфіну, відмічалося покращення (вночі спав після сібазону...). Записи від 2 липня та 4 липня 2013 р. не містять жодних даних про наявність у ОСОБА_7 будь-яких психічних порушень.

Будь-яких обєктивних даних (записів в медичній документації), вказівок на те, що під час отримання морфіну у ОСОБА_7 виникали побічні дії, в тому числі зі сторони психіки, виникла залежність тощо - немає. Сам факт вживання наркотичних речовин, тим більше медичного призначення, не вказує на наявність у людини психічних порушень і на те, що вона не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27, лікар- хірург районної лікарні, дав показання, що ОСОБА_7 був у свідомості, призначені йому знеболюючі засоби, наркотичні анальгетики не могли вплинути на його здатність усвідомлювати свої дії. Підекспертний був знервований, але його стан не потребував виклику психіатра.

Наркотичний анальгетик морфін, який отримував ОСОБА_7 під час перебування в стаціонарі, за даними історії хвороби йому було введено 02.07.2013 р. о 12.00 та 21.00. 3-4 липня 2013 р. наркотичні анальгетики ОСОБА_7 не вводилися, отже не було безпосередньої дії наркотичних засобів на ОСОБА_7 у момент укладення ним заповіту від 04 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв.

В судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_31 пояснив, що він проводив посмертну судово-психологічну експертизу по справі. При проведенні експертизи використовувалися медична документація, зокрема медичні картки хворого ОСОБА_7, матеріали цивільної справи, та технічний запис судового засідання. При дослідженні всіх даних в сукупності експерт прийшов до даного висновку, жодних психічних відхилень або даних про наявність психічної хвороби у ОСОБА_7 не було встановлено. Медичні препарати, які було призначено ОСОБА_7 є наркотичними анальгетиками, щоб полегшити стан пацієнта, однак, враховуючи кількість та періодичність вживання, вони не могли спричинити порушення чи розлад психіки, крім того, ОСОБА_7 не вживав їх періодично. За дві доби до вчинення правочину ОСОБА_7 не отримував анальгетики, тому в момент вчинення правочину усвідомлював значення дій та міг керувати ними. У ОСОБА_7 не було встановлено психічних розладів, відсутні відомості про перебування ОСОБА_7 на «Д»-обліку у психіатра або нарколога. Покази свідка ОСОБА_26 не мають суттєвого значення та не могли вплинули на висновки експерта в разі їх зміни, оскільки в першу чергу бралися до уваги медична документація, в тому числі призначені медичні препарати для хворого та періодичність їх вживання, участь ОСОБА_7 в судовому засіданні по іншій цивільній справі, покази свідків ОСОБА_27 лікаря, який призначав лікування, ОСОБА_29 завідуючої відділом ДРАЦС, яка спілкувалася з приводу реєстрації шлюбу зі ОСОБА_7, пояснення приватного нотаріуса, яка спілкувалася з ОСОБА_7 з приводу заповіту. При досліджені в сукупності всіх цих даних експерт прийшов до даного висновку, що відображено в його описовій частині. Жодних даних про психічні відхилення або розлади психіки у ОСОБА_7 не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Позивачами не надано суду доказів визнання ОСОБА_7 недієздатним, зокрема на час укладання повторного шлюбу та підписання ним заповіту від 04.07.2013 року.

Відповідно до п.п. 1, 2 глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України:

1. Дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону, що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та розяснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту розяснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії.

2. У разі наявності сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, нотаріус зобов'язаний звернутися до органу опіки та піклування за місцем проживання відповідної фізичної особи для встановлення факту відсутності опіки або піклування над такою фізичною особою.

Нотаріальна дія по посвідченню заповіту ОСОБА_7 була вчинена приватним нотаріусом ОСОБА_6, яка ставила запитання ОСОБА_7, протягом певного часу спілкувалася з ним щодо його волевиявлення, при цьому сумнівів у дієздатності ОСОБА_7 у неї не виникало.

Покази допитаних в судовому засіданні свідка свідків ОСОБА_27, ОСОБА_29, які не є зацікавленими особами та спілкувалися зі ОСОБА_7 в звязку з виконанням своїх професійних (службових) обовязків, узгоджуються між собою, є чіткими та послідовними, підтверджують той факт, що у ОСОБА_7 не було психічних розладів.

Суд не приймає до уваги показання свідка ОСОБА_26, допитаної повторно за клопотанням сторони позивача 06.02.2017, оскільки сама свідок в судовому засіданні повідомила, що покази в минулому судовому засіданні давала добровільно, з відповідачкою в неї погіршилися відносини з березня 2016 року, вона має похилий вік 79 років, в судовому засіданні зазначила, що на даний час вона особисто бажає, щоб будинок перейшов у власність її племінникам позивачам по справі, а не відповідачці.

Покази допитаних в якості свідків позивачів про те, що ОСОБА_7 не бажав укладати повторно шлюб з відповідачкою, не мав наміру складати на неї заповіт на будинок, не розумів значення своїх дій внаслідок вживання наркотичних речовин не беруться до уваги, оскільки вони, будучи сином та дочкою ОСОБА_7 є спадкоємцями за законом, відповідно є зацікавленими особами.

Покази допитаних в якості свідків ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_20 про те, що ОСОБА_7 не бажав укладати повторно шлюб з відповідачкою, постійно сварився з відповідачкою, не мав наміру складати на неї заповіт на будинок, не розумів значення своїх дій внаслідок вживання наркотичних речовин не беруться до уваги, оскільки дані свідки є близькими родичами позивача ОСОБА_1, відповідно є зацікавленими особами.

Крім того, суд враховує ту обставину, що рішенням Гощанського районного суду від 27.06.2013 р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання права власності було задоволено, з якого вбачається, що ОСОБА_7 приймав участь в судових засіданнях, які мали місце під час розгляду справи, давав показання, визнав позов сина ОСОБА_1 позивача по справі.

Водночас з показів всіх допитаних судом свідків не вбачається, що ОСОБА_1 мав психічні розлади, страждав на будь-які психічні відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України№ 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно висновку № 353/16 посмертної судово-психіатричної експертизи від 02 грудня 2016 року, що проводилась на підставі ухвали суду від 07.07.2015 року, даних про те, що ОСОБА_7 страждав будь-яким психічним розладом, умовленим прийомом морфінів, на момент укладення (складання) заповіту, завіреного приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв., немає. ОСОБА_7 не страждав будь-якими психічними розладами, які б позбавляли його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту від 04 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6 04 липня 2013 року о 15 год. 45 хв.

Даний висновок повністю узгоджується з показами допитаних в судовому засіданні свідків, іншими доказами по справі.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що проведеною у справі посмертною судово-психіатричною експертизою зроблено висновок, що ОСОБА_7 не страждав будь-яким психічним розладом, умовленим прийомом морфінів, на момент укладення (складання) заповіту, не страждав будь-якими психічними розладами, які б позбавляли його здатності розуміти значення своїх дій та керувати ними на момент укладення заповіту, а тому заповіт не можна визнати недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що стороною позивача не доведено належними доказами ту обставину, що ОСОБА_7 на час складання заповіту мав психічні розлади, в звязку з чим не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, позов задоволенню не підлягає в звязку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212, 213 ЦПК України, в силу ст.ст. 203, 207, 215, 225, 1233, 1234, 1247, 1248, 1257 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог приватний нотаріус Гощанського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Гощанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні при його проголошенні, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В. Пацко

Повний текст рішення виготовлено 18.04.2017 року.