АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Яремка В.В.,

секретар Тодоряк Г.Д.

позивач - ОСОБА_1

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

апеляційна скарга публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року, головуючий у 1 інстанції Кибич І.А.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В липні 2017 року ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічний позов ОСОБА_1 об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду на підстіві п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 неодноразово змінювала свої позовні вимоги. Посилалася на те, що Вижницьким районним судом розглядається справа за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї щодо стягнення заборгованості в сумі 28 730,00 грн. за договором б/н від 28 березня 2005 року, а саме, за заявою про кредитну універсальну картку НОМЕР_1 з кредитним лімітом 2 200,00 грн.

Зазначала, що із заявою про надання кредитного ліміту до ПАТ КБ

________________________________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/794/1196/17 Категорія: 27

«ПриватБанк» не зверталась, оскільки вже більше шістнадцяти років не виходить з свого помешкання у зв'язку із важкою хворобою, документів з приводу отримання кредитних коштів, заяв про надання кредиту не заповнювала та не підписувала. Згідно з висновком №1683 криміналістичної експертизи підписи від її імені, розташовані у графі: «Клієнт», після слова «Підпис» та під словами: «Підпис клієнта» на зворотній стороні заяви НОМЕР_1 від 28 березня 2005 року встановлення кредитного ліміту - виконані не НЕЮ, а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів. Встановити ким виконані підписи від її імені, розташовані над словом: «ОСОБА_1.» на лицевій стороні та перед словом: «ОСОБА_1.» на зворотній стороні електрофотографічної копії паспорта громадянина України ОСОБА_1, Серія НОМЕР_2, виданого Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 15 червня 1999 року, не виявилось можливим з причин, викладених в досліджуваній частині висновку.

Просила визнати недійсною Заяву НОМЕР_1 від 28 березня 2005 року, як правочин про кредитну універсальну картку з кредитним лімітом 2 200,00 грн. на одержувача ОСОБА_1 та стягнути судовий збір та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 4 333,00 грн.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та від імені ОСОБА_1 за Заявою НОМЕР_1 від 28 березня 2005 року по кредитному ліміту 2 200,00 гривень

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Висновок експерта, який покладений в основу судового рішення, складений з чисельними порушеннями вимог чинного законодавства.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з висновку судової криміналістичної експертизи №1683 від 21 червня 2017 року, враховуючи, що ОСОБА_1 не підписувала оспорюваний кредитний договір. А оскільки про наявність кредитного договору б/н від 28 березня 2005 року позивачці стало відомо у грудні 2016 року, то строк звернення до суду нею не пропущено.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2005 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № Б/Н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 200,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Ухвалою суду від 28 лютого 2017 року у справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_2 призначено судово-почеркознавчу експертизу.

З висновку судової криміналістичної експертизи №1683 від 21 червня 2017 року вбачається: відповідно до п.1 дослідження - підписи від імені ОСОБА_1, розташовані у графі: «Клієнт», після слова «Підпис» та під словами: «Підпис клієнта» на зворотній стороні заяви НОМЕР_1 від 28 березня 2005 року встановлення кредитного ліміту, - виконані не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням її справжніх підписів.

Відповідно до п.2 дослідження, встановити ким, ОСОБА_1 чи іншою особою, виконані підписи від імені ОСОБА_1, розташовані над словом: «ОСОБА_1.» на лицевій стороні та перед словом: «ОСОБА_1.» на зворотній стороні електрофотографічної копії паспорта громадянина України ОСОБА_1, Серія НОМЕР_2, виданого Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області 15 червня 1999 року, не виявилось можливим з причин, викладених в досліджуваній частині висновку.

За вимогами ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальними умовами дійсності правочину є, зокрема, вільне волевиявлення учасника правочину та відповідність його внутрішній волі (ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає вимогам закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» про невчинення чи неукладення договору не застосовується.

Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст. ст. 203, 215 ЦК України, як підписання договору особою, яка не має на це повноважень та волевиявлення власника, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права.

Щодо доводів апелянта про те, що висновок експертизи складений із порушенням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Указом Міністерства юстиції України 08 січня 1998 року № 53/5, вони ж безпідставними з огляду на наступне.

Згідно із зазначеними рекомендаціями (у редакції наказу Міністерства Юстиції України 26 грудня 2012 року №1950/5), головним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису в незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням (імітацією) почерку іншої особи, визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Крім того, згідно зі ст. 12 Закону України «Про судову експертизу» незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов'язаний: 1) провести повне дослідження і дати обґрунтований та об'єктивний письмовий висновок; 2) на вимогу особи або органу, які залучили експерта, судді, суду дати роз'яснення щодо даного ним висновку; 3) заявляти самовідвід за наявності передбачених законодавством підстав, які виключають його участь у справі. Інші обов'язки судового експерта передбачаються процесуальним законодавством.

З наведеного слід зробити висновок, що проведення призначеної експертизи передбачає вирішення питання про справжність підпису ОСОБА_1 в кредитному договорі № б/н від 28 березня 2005 року та потребує спеціальних знань, якими, за установленою законодавцем презумпцією, не володіє ні суддя, ні відповідач, ні позивач. Відповідно, судом першої інстанції обґрунтовано за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 було призначено судову експертизу. Якщо ПАТ КБ "Приватбанк" не згоден з висновком судово-почеркознавчої експертизи, він мав право порушити питання про призначення додаткової або повторної експертизи за наявності обставин, передбачених ст. 150 ЦПК України.

Як роз'яснив ВСУ в постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» N 14 від 18 грудня 2009 року, при ухваленні рішення суд, відповідно до статті 212 ЦПК України, оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Виходячи зі змагальності цивільного процесу (ст.ст. 10, 60 ЦПК України) та приймаючи до уваги, що апелянт не надав доказів, які б підтвердили факт укладання договору ОСОБА_1 та отримання кредитної картки, а також висновки судової почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» в заяві до суду першої інстанції про застосування строку позовної давності, оскільки про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася ще в травні 2014 року після отримання листа від відповідача 16 червня 2014 року, є безпідствавними, оскільки в даному листі Банк посилається на кредитний договір SAMDN8489, а предметом даної справи є кредитний договір б/н від 28 березня 2005 року.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні слід відмовити.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 26 грудня 2017 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

В.В. Яремко