УХВАЛА

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» про повернення банківського вкладу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 лютого 2016 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 9 квітня 2012 року між нею та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Базис» (далі -

ПАТ «АКБ «Базис») було укладено договір банківського вкладу з видачею депозитного сертифікату. Того ж дня нею було внесено грошові кошти у сумі

10 тис. грн на рахунок № НОМЕР_4, 10 тис. грн на рахунок

№ НОМЕР_5, 10 тис. грн на рахунок № НОМЕР_6, а банком було видано ощадні (депозитні) сертифікати. Також на рахунках, відкритих на її ім'я, знаходились кошти: № НОМЕР_3 - 152 695 грн 95 коп., № НОМЕР_1 - 65 078 грн 95 коп., № НОМЕР_2 - 1,47 дол. США. Постановою Правління Національного банку України від 20 квітня 2012 року № 168 прийнято рішення про призначення тимчасової адміністрації банку строком на 6 місяців, а постановою Національного банку України від 23 серпня 2012 року № 357 відкликана банківська ліцензія та розпочата процедура банкрутства. 10 вересня 2012 року позивачем подано до банку вимогу на суму, що не підлягала відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до договору банківських рахунків, які знаходяться у банку, яке Фондом визнано і виплачено частину коштів у сумі 185 380 грн 85 коп. Однак банком кошти не виплачені у повному обсязі.

З урахуванням зазначеного ОСОБА_3 просила суд стягнути з відповідача 3 % річних за останні 3 роки у розмірі 2 926 грн 52 коп. та індекс інфляції за 3 роки у розмірі 59 859 грн 22 коп.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 лютого 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором банківського вкладу

від 9 квітня 2012 року з нарахованими процентами та з урахуванням індексу інфляції у розмірі 56 859 грн 22 коп. та 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 2 916 грн 52 коп., а усього 59 775 грн 74 коп. Стягнуто з ПАТ «АКБ «Базис» судовий збір у дохід держави у розмірі 5 977 грн 57 коп.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Зменшено розмір стягуваної заборгованості по вкладу з нарахованими процентами та з урахуванням індексу інфляції з 56 859 грн 22 коп. до 52 497 грн 38 коп., а загальну суму з 59 775 грн до

55 413 грн 90 коп. та судовий збір з 5 977 грн до 5 541 грн. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «АКБ «Базис», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та рішення апеляційного суду в частині залишення рішення суду першої інстанції без змін та ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав позивачу належної якості банківські послуги, не виконав свої зобов'язання по депозитному договору, не повернув позивачу кошти, вкладені ним на депозитний рахунок банку та відсотки за користування такими коштами, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованість за договором про банківський вклад від 9 квітня 2012 року з нарахованими процентами та з урахуванням індексу інфляції у розмірі 56 859 грн 22 коп. та 3 % річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання у розмірі 2 916 грн 52 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення розміру стягнутої заборгованості за вкладом з нарахованими процентами та з урахуванням індексу інфляції з 56 859 грн 22 коп. до 52 497 грн 38 коп., а загальну суму з 59 775 грн до 55 413 грн 90 коп.

З таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 9 квітня 2012 року між ПАТ «АКБ «Базис» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського вкладу з видачею депозитного сертифікату, згідно з умовами якого вкладник зобов'язалась у день підписання договору внести грошові кошти у сумі 10 тис. грн на рахунок № НОМЕР_4, 10 тис. грн на рахунок № НОМЕР_5, 10 тис. грн на рахунок № НОМЕР_6, а банк зобов'язаний видати ОСОБА_3 ощадні (депозитні) сертифікати, відповідно до переліку, зазначеному в додатку № 1 до цього договору, і після настання терміну повернення депозиту здійснити платіж проти пред'явлення сертифіката на умовах та в порядку, встановленому в даному договорі та сертифікаті. Банком позивачу видані сертифікати.

Також установлено, що на рахунках, відкритих на ім'я ОСОБА_3, знаходились кошти: на рахунку № НОМЕР_3 - у сумі 152 695 грн 95 коп., на рахунку № НОМЕР_1 - у сумі 65 078 грн 95 коп., на рахунку № НОМЕР_2 - у сумі 1,47 дол. США, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні.

Постановою правління Національного банку України від 20 квітня 2012 року № 168 прийнято рішення про призначення тимчасової адміністрації відповідача строком на шість місяців, а саме: із 23 квітня 2012 року по 23 жовтня 2012 року. 23 серпня 2012 року Національний банк України прийняв постанову № 357 про відкликання банківської ліцензії відповідача і почав процедуру його банкрутства.

10 вересня 2012 року позивачем подано ліквідатору ПАТ «АКБ «Базис» вимогу про визнання кредиторської вимоги до банку у загальній сумі, яка не підлягає відшкодуванню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 32 409 грн 84 коп. відповідно до договору банківського рахунку від 6 листопада 2008 року, які знаходяться на рахунках банку: на рахунку № НОМЕР_3 - у сумі 152 695 грн 95 коп., на рахунку № НОМЕР_1 - у сумі

65 078 грн 95 коп., на рахунку № НОМЕР_2 - у сумі 1,47 дол. США, що за курсом Національного банку України станом на 28 серпня 2012 року становить

11 грн 75 коп., з пропозицією перерахувати кошти на особистий рахунок у Харківській філії АТ «Укрексімбанк».

19 листопада 2012 року т.в.о. ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис» було визнано вимоги позивача у сумі 32 405 грн 80 коп. та віднесені до переліку (реєстру) акцептованих вимог за 4 черговістю, про що свідчить повідомлення про акцептування вимог кредитора.

У листопаді 2012 року через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб позивачка отримала частину коштів у сумі 185 380 грн 85 коп.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 серпня 2014 року, яка набрала законної сили 21 жовтня 2014 року, було визнано протиправною та скасовано постанову Національного банку України від 23 серпня 2012 року № 357 «Про відкликання банківської ліцензії та призначення ліквідатора ПАТ «АКБ «Базис».

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Згідно з п. 6.2 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 369 від 28 серпня 2001 року (далі - Положення № 369), після відкриття накопичувального рахунку за розпорядженням керівника територіального управління Національного банку залишок коштів із кореспондентського рахунку банку перераховується на накопичувальний рахунок і вживаються заходи щодо закриття кореспондентського рахунку банку.

Стягуючи з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати, апеляційний суд належним чином не перевірив доводи банку про те, що кореспондентські рахунки ПАТ «АКБ «Базис» в Управлінні Національного банку України в Харківській області було закрито, а на накопичувальний рахунок Національного банку України були перераховані залишки станом на 28 серпня 2012 року по кореспондентському рахунку ПАТ «АКБ «Базис». З 28 серпня 2012 року по 21 жовтня 2014 року, тобто протягом дії ліквідаційної процедури, усі кошти, надходження яких пов'язано зі здійсненням ліквідатором ПАТ «АКБ «Базис» ліквідаційної процедури, зараховувались саме на накопичувальний рахунок в Управлінні Національного банку України в Харківській області.

ПАТ «АКБ «Базис» не отримував та не користувався грошовими коштами у період з листопада 2012 року по жовтень 2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 20 квітня 2012 року № 168 у ПАТ «АКБ «Базис» була призначена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 23 квітня 2012 року до 23 жовтня 2012 року та введено повний мораторій на задоволення вимог кредиторів строком на три місяці з 23 квітня

2012 року до 23 липня 2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» мораторій - зупинення виконання банком зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) та зупинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань.

Відповідно до ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Протягом дії мораторію забороняється здійснювати стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення, та вжиття заходів, спрямованих на забезпечення такого стягнення відповідно до законодавства України та не нараховуються фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами.

23 серпня 2012 року Національний банк України прийняв постанову № 357 про відкликання банківської ліцензії відповідача і почав процедуру його банкрутства.

Відповідно до ст. 91 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав; припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій по всіх видах заборгованості банку.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-213, 303, 316 ЦПК України вказаних вимог закону не врахував, не визначився з характером спірних правовідносин, належним чином не перевірив доводи банку про те, що з 23 квітня 2012 року по 21 жовтня 2014 року діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів, протягом якого припиняється нарахування процентів, неустойки (штрафу, пені) та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банку, а тому дійшов передчасного висновку про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат.

Крім того, при новому розгляді справи суду слід врахувати правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 та від 13 червня 2016 року у справі № 6-1123цс16, яка згідно зі

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин, ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Базис» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик