Апеляційний суд Житомирської області
Справа №276/1291/13-ц Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2014 року, ухвалене головуючим-суддею Маслак В.П. у м. Житомирі,

встановила:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом та після його уточнення просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в сумі 20000 доларів США, 27255 грн. 71 коп. інфляційних, 23991 грн. 66 коп. 3% річних та 32890 грн. 34 коп. пені.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 08 червня 2010 року між ним та відповідачем укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №227. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 отримав від нього 20000 доларів США на строк до 31.12.2010. Однак, у визначений термін відповідач кошти не повернув, в звязку з чим 30 травня 2013 року він направив йому письмову вимогу щодо повернення боргу, проте, вона залишилась без виконання. Посилаючись на вказані обставини, просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20000 доларів США заборгованості за договором позики та 16251 грн. 48 коп. 3% річних, а в решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідач не отримував судових повісток, тому був позбавлений можливості приймати участь у судових засіданнях та доводити відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 Відсутність у позивача оригіналу договору позики свідчить про те, що ОСОБА_3 у повному обсязі виконав свої зобовязання та повернув кошти, проте ці обставини судом не були враховані.

Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав із зазначених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а судове рішення скасуванню із таких підстав.

Згідно положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції судове рішення не відповідає зазначеним вимогам.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання відповідача ОСОБА_3 перед позивачем не виконане належним чином, про що свідчить договір позики від 08.06.2010 року, тому на переконання місцевого суду, зобовязання щодо повернення боргу в сумі 20000 доларів США та 3% річних не є припиненими, а вимоги позивача обґрунтованими.

Погодитись із такими висновками суду неможливо з огляду на наступне.

За правилами ч.1 ст.1046, 1047, ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Із наявної в матеріалах справи копії договору позики від 08 червня 2010 року вбачається, що ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в позику грошові кошти в сумі 20000 доларів США строком до 31 грудня 2010 року (а.с.2).

Відповідно до норм процесуального закону, що діяв на час ухвалення судового рішення, письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу (частина друга статті 64 ЦПК України). Аналогічні норми містяться у чинному Цивільному процесуальному кодексі України, зокрема у ч.ч.2,6 ст.95 ЦПК.

Разом з тим, оригінал згаданого договору позики позивачем не був наданий ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи.

Доводи позивача та його представника про те, що оригінал договору позики оглядався судом першої інстанції, є необґрунтованими та спростовуються змістом технічного запису судового засідання, який досліджувався в суді апеляційної інстанції. Факт викрадення у позивача оригіналу договору позики після винесення судового рішення (як це стверджує позивач) не доведений належними і допустимими доказами, а відтак не має правового значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 5, 6 статті 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції не враховано, що відсутність оригіналу боргового документа у позичальника позбавляє його можливості вимагати від боржника виконання зобовязання щодо повернення грошових коштів.

З огляду на наведене, рішення суду підлягає скасуванню в порядку п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У звязку із ухваленням колегією суддів рішення про відмову у задоволенні позову, то із позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені останнім витрати на сплату судового збори при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2765 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: