УхвалА

іменем україни

3 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., ХоптиС.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_4 про відшкодування витрат за період навчання за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 8 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 1 вересня 2008 року ОСОБА_4 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання до Київського національного університету внутрішніх справ. 3 грудня 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Чернівецькій області (далі - ГУ МВС України в Чернівецькій області) та ОСОБА_4 укладено договір про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, за умовами якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету, зобов'язуючись після закінчення навчання відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Після закінчення навчання 17 червня 2011 року відповідачу присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство», видано диплом спеціаліста та відповідно до умов договору його було направлено для подальшого проходження служби до ГУ МВС України в Чернівецькій області. Протенаказом управління Міністерства внутрішніх справ на Львівській залізниці від 7 червня 2013 року ОСОБА_4 було звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, тобто до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Посилаючись на викладене Національна академія внутрішніх справ просила суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь вартість витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі у розмірі 31 093 грн 62 коп.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 11 серпня 2016 року у задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 8 грудня 2016 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Національної академії внутрішніх справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі у розмірі 31 093 грн 62 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й задовольняючи позов Національної академії внутрішніх справ, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 611, 614 ЦК України, Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, умови укладеного між сторонами цивільно-правового договору (пп. 2.3.6, 3.1), на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4 був звільнений з органів внутрішніх справ після закінчення навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі, а, отже, він повинен відшкодувати понесені фактичні витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі.

Доводи касаційної скарги про те, що згідно зі ст. 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам є безпідставними, так як позов пред'явлено не про відшкодування витрат за надання освітніх послуг, а про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням відповідача у навчальницькому закладі на підставі договору, який відповідачем не виконано.

Отже, рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстав для його скасування немає.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 342 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернівецької області від 8 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта