Справа № 212/158/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Борис О.Н., за участі: секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., розглянувши цивільну справу № 2/212/972/17 212/158/17-ц у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 , за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок вчинення дорожньо - транспортної пригоди, третя особа Приватне Акціонерне Товариство Страхова Компанія «ГАЛИЦЬКА», з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача - адвоката ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача - адвоката ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 у січні 2017 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, третя особа Приватне Акціонерне Товариство Страхова Компанія «ГАЛИЦЬКА» в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його користь матеріальну шкоду в сумі 14955 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять) гривень 63 копійки, документально підтверджені витрати на проведення оцінки майна з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у сумі 1000 (одна тисяча) гривень, понесені ним витрати на листування в сумі 43 (сорок три) гривні 06 копійок, судові витрати у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійка, а також в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 10000 (десять тисяч) гривень.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.08.2016 року ОСОБА_3, своїми діями вчинив дорожньо - транспортну пригоду (далі - ДТП) та порушив п.п. 12.1. 2.3 б Правил дорожньою руху. При ДТП його автомобіль отримав значні технічні та механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду. Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31.08.2016 року гр. ОСОБА_3 було визнано, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та призначено покарання у вигляді штрафу. В подальшому, після ДТП, яке сталося з вини гр. ОСОБА_3, він з відповідними заявами та документами звернувся до ПАТ СК «Галицька»,з якою гр. ОСОБА_3 уклав договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про виплату страхового відшкодування. Відповідно до прийнятого рішення, у відповідності ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ СК «Галицька» здійснила йому виплату страхового відшкодування в розмірі 18037 (вісімнадцяти тисяч тридцяти семи) гривень. З метою встановлення розміру матеріальних збитків, завданих його автомобілю, він звернувся до експерта - товарознавця. Про дату та час проведення експертиз 12.12.2016 року направив повідомлення гр. ОСОБА_3 цінним листом, на яке він не відреагував. Згідно зі звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку вартість відновлювального ремонту становить 32992 (тридцять дві тисячі дев'ятсот дев'яносто дві) гривні 63 копійки, а вартість матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості - 24112 (двадцять чотири тисячі сто дванадцять) гривень 56 копійок. За виконання зазначеного звіту ним було сплачено експерту 1000 гривень. Внаслідок цієї ДТП йому також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у психічних переживаннях, душевних стражданнях, які він переніс під час ДТП та зазнав у зв'язку з ушкодженням власності - автомобіля, та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням нормальних життєвих зв'язків, певним ударом його престижу, незручності, які він переносить у зв'язку з вирішенням спору у судовому порядку. На тривалий період часу суттєво змінився спосіб життя, з'явилася необхідність адаптуватися до нових, дискомфортних умов пересування та існування. Були порушенні актуальні життєві плани, на тривалий період зникла можливість побудови та реалізації нових життєвих планів, нової продуктивної самореалізалії. Також він був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин. Розмір відшкодування моральної шкоди визначає у сумі 10000 (десяти тисяч) гривень.

12.01.2017 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, оскільки позивачем при звернені до суду не було додано оригінал квитанції про сплату судового збору, про що складено відповідний акт та не сплачений судовий збір щодо вимог про відшкодування моральної шкоди.(а.с.42).

03.02.2017 року позивачем вказані недоліки було усунуто та 07.02.2017 року судом було направлено запит до Відділу адресно довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ГУ ДМС України в Дніпропетровській області для отримання відомостей щодо реєстрації місця проживання та інших персональних даних, що міститься в картотеці реєстраційного обліку відділу про відповідача у справі ОСОБА_3 з метою виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України (а.с.46).

Ухвалою суду від 01.03.2017 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи по суті без проведення попереднього судового засіданнята (відповідно до норм ЦПК , діючого на час відкриття провадження) . Ухвалу про відкриття провадження з додатками направлено сторонам у справі (а.с.51, 52).

16.03.2017 року позивачем було подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 20.03.2017 року була повернута заявнику ОСОБА_2 (а.с.58-59).

24.03.2017 року відповідачем ОСОБА_3 було подано письмове клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ СК «Галицька» та ухвалою суду від 26.04.2017 року зазначене клопотання відповідача було задоволено. (а.с.74-75).

Також, 24.03.2017 року позивачем було подано до суду письмове клопотання про призначення авто товарознавчої експертизи, від якого у подальшому відмовився його представник ОСОБА_5 під час судового засідання 20.10.2017 року (а.с.135 зворотній бік).

21.12.2017 року справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року ( далі ЦПК України), що передбачено ч.1п.9 Розділу X111 Перехідні Положення ЦПК України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позові та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, відповідач надав письмові заперечення, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині вартості завданої шкоди вважає не обґрунтованими та безпідставними. Також, оскільки позивачу не було заподіяно шкоду здоров'ю - не вбачає підстав для виплати останньому моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Представник третьої особи - ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА» до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановлений законом порядок, надав письмові пояснення у яких зазначив, що ПрАТ СК «Галицька» повністю виконала свої зобовязання перед потерпілою особою ОСОБА_2

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 01 червня 2016 року о 15 годині 00 хвилин, відповідач гр. ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом автомобілем «Тоуоtа Аvensis», реєстраційний номер якого АЕ4796ЕМ, рухаючись по пр. Миру біля буд. № 14 в місті Кривому Розі, не врахував зміни дорожньої обстановки, не обрав межі безпечної швидкості руху, допустив наїзд на автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_2, який після зіткнення по енерції руху автомобіля допустив наїзд на автомобіль ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням гр. ОСОБА_6, які стояли в попутному напрямку прямо. Своїми діями водій ОСОБА_3 порушив п.п. 12.1. 2.3 б Правил дорожньою руху. При дорожньо - транспортній пригоді автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, чим завдано матеріальну шкоду.

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_7 від 31 серпня 2016 року відповідача - гр. ОСОБА_3 було визнано, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та призначено покарання у вигляді штрафу.(а.с.4)

Автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер якого АЕ4796ЕМ належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія СХО № 368889, виданого 19.07.2016 року Криворізьким МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області.

В подальшому, після ДТП позивач з відповідними заявами та документами звернувся до ПрАТ СК «Галицька» з якою відповідачем було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до прийнятого рішення, у відповідності ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ СК «Галицька» здійснила виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 18037,00 гривень, що підтверджується повідомленням про прийняте рішення від 23.11.2016 року №3232 (а.с.5), платіжним дорученням №5928 від 28.11.2016 року (а.с.100).

З метою встановлення розміру матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача він звернувся до експерта товарознавця та про дату і час проведення експертиз 12.12.2016 року направив повідомлення відповідачу ОСОБА_3 рекомендованим листом (а.с.6,7).

Згідно зі звітом про оцінку майна і визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю НОМЕР_3, що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія СХО № 368889, виданого 19.07.2016 року Криворізьким МРЕВ ДАІ Дніпропетровської області від 26.12.2016 року, виконаного експертом -товарознавцем ОСОБА_8, вартість відновлювального ремонту становить 32992.63 (тридцять дві тисячі дев'ятсот дев'яносто дві) гривні 63 копійки, а вартість матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості у цінах на 16.12.2016 року становить 24112 (двадцять чотири тисячі сто дванадцять) гривень 56 копійок. (а.с.8-37).

Відповідно до квитанції № 004723 від 12.12.2016 року, за виконання зазначеного звіту позивачем було сплачено експерту за визначення вартості відновлювального ремонту та матеріальних збитків після ДТП 1000 гривень (а.с.38).

Аналізуючи підстави, за якими позивач обґрунтовує позов, суд вважає його вимоги до відповідача ОСОБА_3 в частині стягнення з нього на його користь завданої матеріальної шкоди безпідставними, недоведеними, а тому таким, що задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Приписами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Стаття 1187 ЦК України встановлює, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Приписами статті 22.1 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають з обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Згідно з ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі.

Цивільно - правову відповідальність власника наземних транспортних засобів відповідача ОСОБА_3 було застраховано відповідно до поліса №АК/0441312 від 08.07.2016 року в страховій компанії ПрАТ "Галицька" (а.с.72).

Відповідно до Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 1194 ЦК України, відповідач має сплачувати тільки непокриту страховим відшкодуванням суму заподіяної моральної та матеріальної шкоди.

Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 № 3470 «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ СК «ГАЛИЦЬКА» несе відповідальність в межах страхових сум встановлених полісом №АК/0441312 від 08.07.2016 року (а.с.72) у розмірі: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 100000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, у розмірі 200000 гривень на одного потерпілого.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що позивач звертався до судового експерта авто товарознавця двічі та відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження №Д14/08/16 від 10.08.2016 року складеного експертом - товарознавцем ОСОБА_8, вартість матеріального збитку спричиненого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля НОМЕР_3, ідентифікаційний номер (VIN) Y6DTF69YE40034410 у цінах на 05.08.2016 року, в тому числі НДС на запасні частини, становить 21644 (двадцять одна тисяча шістсот сорок чотири) гривень 39 копійок. (а.с.105-121).

За експертизою проведеною вже вдруге, від 26.12.2016 року станом на 16.12.16 року сума матеріального збитку складає 24112,56 грн., вартість ремонту 32992,63 грн.

Третьою особою ПрАТ СК «Галицька» позивачу відшкодовано 18037 грн. за відрахуванням від вартості запасних частин 70% зносу та 20% ПДВ. Згідно платіжного доручення страхове відшкодування було перераховане на особистий рахунок позивача №1029 в КФ ПАТ КБ «ПриватБанк» в м. Кривий Ріг (а.с.100).

Отже, з огляду на вищевикладене, 20% ПДВ від вартості запасних частин 13581,74 грн. становить 2716,35 грн. та вказана сума може бути доплачена страховою компанією в разі надання документального підтвердження виконаного ремонту автомобіля.

Позивач ОСОБА_2 просить стягнути завдану шкоду в сумі, яка становить різницю між відшкодованою шкодою за рахунок ПрАТ СК «Галицька» та витратами, які він повинен понести для відновлення свого порушеного права, тобто для відновлення автомобіля.

З пояснень позивача, у судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи відновлювальний ремонт його автомобіля НОМЕР_3 вже проведений, але доказів фактично понесених на вказаний ремонт витрат суду не надано.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України та ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з відповідача підлягають стягненню розмір збитків, які фактично були потрачені для відновлення пошкодженого автомобіля.

Також, положеннями ЦК України встановлено, що на відповідача ОСОБА_3 може бути покладений лише обовязок відшкодувати шкоду, яка не відшкодована Страховиком.

Зокрема згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) та згідно ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховому відшкодуванню підлягає лише різниця між фактичними витратами на ремонт та відшкодованим розміром шкоди, яка встановлена на час її завдання.

В свою чергу в справі відсутні докази розміру такої шкоди на час її завдання та про розмір фактичних витрат, тому підстав для застосування ст. 1194 ЦК України у суду немає.

Згідно методики з оцінки завданої шкоди, вартість матеріального збитку, це вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (надалі за текстом КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

В свою чергу вартість відновлювального ремонту КТЗ, це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ без врахування фізичного зносу.

Тобто, вартість матеріального збитку не є витратами, необхідними для проведення відновлювального ремонту, зменшеними на коефіцієнт фізичного зносу КТЗ. Вартість матеріального збитку з врахування фізичного зносу КТЗ визначається лише для відшкодування, яке здійснює Страховик, в силу положень Закону.

Відповідно до ч. 2 ст.22 ЦК збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно з розясненнями п. 9 постанови Пленуму ВС «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що у разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у звязку із заподіянням шкоди майну.

Тобто, на момент спричинення шкоди та подання позову реальними збитками були витрати, які позивач повинен був понести або поніс для відновлення КТЗ до стану, який дозволяє його використання відповідно до призначення. Але з моменту здійснення ремонту автомобіля такими збитками є фактичні витрати на ремонт автомобіля розмір яких судом не встановлений.

Положеннями ст. 28 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана, крім іншого, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Статтею 29 вищевказаного Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з врахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Крім того, відповідно до ч. 3 вказаної статті збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Але такі збитки повинні бути реальними.

Згідно з пунктами 2.3 та 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року за №1074/8395, вартість відновлювального ремонту КТЗ - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розкомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Тобто, відшкодування такої шкоди є компенсацією за проведений ремонт транспортного засобу, або за ремонт який необхідно провести позивачу.

Позивач при зверненні до суду посилався на те що, відповідно до ст. ст. 23, 1166, 1187 ЦК України та п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» - майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Але, в свою чергу, в цих же нормах закріплено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що в такому порядку і обсязі шкода відшкодовується названою особою лише за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Питання про відповідальність за шкоду, заподіяну, в результаті зіткнення, самим джерелам підвищеної небезпеки кожного із їх володільців перед іншим з них, вирішується за правилами ст. 1166 ЦК України, а саме: шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним; при наявності лише вини володільця, якому заподіяна шкода, вона йому не відшкодовується; при наявності вини обох володільців - розмір відшкодування визначається відповідно до ступеня вини кожного; при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди - жоден з них не має права на відшкодування.

Визначаючи розмір відшкодування шкоди, судам належить враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що страхова компанія ПрАТ СК «Галицька», в межах обсягу своєї відповідальності та доведеності витрат повинна була б доплатити страхове відшкодування позивачу.

Щодо відшкодування моральної шкоди спричиненої позивачу в наслідок дорожньо транспортної пригоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22.3 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілому відшкодовується моральна шкода, передбачена пунктами 1,2 ч.2 ст.23 ЦК України, а саме: моральна шкода яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; моральна шкода яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї чи близьких родичів.

При цьому, страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону (200 000 грн. на одного потерпілого). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену пунктами 3, 4 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Із матеріалів справи вбачається, що внаслідок даної дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_3 позивач отримав моральну шкоду.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи роз'яснення п. 9 Постанови ПВСУ від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та приписи ст. 1167 ЦПК України, моральна шкода відшкодовується позивачу в разі заподіяння шкоди, заподіяної протиправними діями відповідача, з вини якого сталася ДТП.

На підставі вказаного, суд вважає, що позивачу нанесено моральну шкоду внаслідок протиправних дій і відповідача ОСОБА_3, з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода.

Враховуючи вищевикладене, а також принцип справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що з нього підлягає стягненню 1000 грн. у рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 14955, 63 грн., стягнення витрат на проведення оцінки майна з визначення вартості матеріального збитку завданого автомобілю у розмірі 1000,00 грн. та витрат понесених на листування в сумі 43,06 грн. слід відмовити.

Згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1195 Цивільного кодексу України, ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 10, 12, 13, 81, 229, 263-265 ЦПК України (у редакції ЗУ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3.10.2017 року № 2147-VIII), Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя: О. Н. Борис