АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1449/17 Номер провадження 22-ц/786/2956/17Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді:Хіль Л.М.,

Суддів:Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.,

Секретар: Колодюк О.П.,

За участі сторін: позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача Коряка А.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_7 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_7 до Фермерського господарства "Окіпське" про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -.

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2017 року представник позивача ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначав, що 01.06.2012 року між позивачами та відповідачами укладено договори оренди земельних ділянок, які належать їм на праві власності відповідно до державних актів НОМЕР_1 і НОМЕР_2.

Просив визнати недійсними вказані договори з наступних підстав.

При укладанні договорів позивачі підписали лише останній аркуш, а тому не могли знати про те, що договори укладалися на 20 років, оскільки за попередньою домовленістю цей строк був значно коротшим.

Вважають, що таким чином відповідач ввів їх в оману. Укладені договори не відповідають Типовому договору. В договорах встановлено фіксовану ціну земельної ділянки і передбачено можливість її перегляду лише раз на 3 роки. В договорах відсутній пункт щодо можливості одностороннього розірвання договору. В порушення вимоги п.31 договорів відповідач лише через 2 роки та 5 місяців провів державну реєстрацію договорів.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтян 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_7 до Фермерського господарства «Окіпське» про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7, ОСОБА_4посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що орендар уклавши договір з позивачами не виконав вимог п.31 договору, а саме протягом 5 робочих днів із дня підписання договору сторонами не звернувся до Реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції Полтавської області для реєстрації права оренди земельної ділянки.

Таким чином вважав, що відповідачем шляхом несвоєчасної реєстрації договорів, були створені штучні умови моменту укладення договорів, а за цим продовженням кінця строку укладених з ним договорів оренди землі, чим суттєво порушив права власників та третіх осіб на розпорядження і відтермінування розпорядження їх власністю на землю, що було змінено не за їх волевиявленням

Крім того, в договорах про оренду землі відсутні істотні умови, що передбачені ч.1 ст.15 ЗУ « Про оренду землі» внаслідок чого слід визнати недійсними договори оренди землі. Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що позивачам на праві власності належать земельні ділянки, площею 2,35 га та 2,63 га на території Окіпської сільської ради Лубенського району, що підтверджується відповідними державними актами на право приватної власності на землю.

01.06.2012 року між позивачами та відповідачем були укладені договори оренди вказаних земельних ділянок строком на 20 років.

Також встановлено, що державну реєстрацію договорів оренди цих земельних ділянок здійснено 18.11.2014 року.

Місцевим судом також встановлено, що протягом 2014-2016 років відповідач нараховував позивачам орендну плату відповідно до умов договору, з урахуванням змін грошової оцінки землі.

Такі обставини справи не заперечуються сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що позивачі не надали до суду доказів порушення їхніх права та охоронюваних інтересів.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суд вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Отже, строк дії договору оренди землі, умовами якого передбачено, що відлік строку оренди настає з моменту державної реєстрації цього договору, починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов'язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ № 6-422цс17.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що датою набрання чинності спірних договорів є 18.11.2014 року.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказали, що підписали лише останній аркуш договорів та не знали що спірні договори укладаються на 20 років.

Проте, будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог у порушення ст. 60 ЦПК (в редакції чинній на час ухвалення рішення) до суду не надали.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачами було порушено істотні умови договору, оскільки в договорах про оренду землі не вписано строк дії договорів оренди, кадастровий номер спростовуються матеріалами справи ( а.с. 116-121).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем порушено вимоги п. 31 щодо реєстрації спірних договорів не беруться до уваги, оскільки саме за відсутністю на той час технічної документації яка була виготовлена лише в листопаді 2014 року реєстрації відбулася в грудні 2014 року.

Крім того, весь цей час позивачі отримували орендну плату, що підтверджується довідками, що не заперечується і позивачами.

Таким чином, при розгляді справи судом не було встановлено обставини, з якими законодавець пов`язує недійсність договорів оренди землі. Вказані договори укладені з дотриманням чинного законодавства, сторони обумовили всі істотні умови.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позивачами не надано будь - яких доказів порушення їхніх прав чи законних інтересів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться фактично до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із справ и вбачається, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 17 листопада 2017 року клопотання ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_7 про відстрочення сплати судового збору задоволено. Відстрочено сплату судового збору за апеляційну скаргу до винесення рішення по справі.

Таким чином слід стягнути з ОСОБА_7 704 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 367,368, 374 ч.1п.1, 375,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 19 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 704 грн. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: Л.М. Хіль

Судді: С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин

З оригіналом згідно:

суддя Л.М. Хіль