Справа № 640/5726/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Київський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою, якою просить встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6, в м. Горлівка, Донецької області. Посилається на те, що є сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_6 на території тимчасово не підконтрольній Україні, на підтвердження чого було видано свідоцтво про смерть від 01.03.2017 р. НОМЕР_2. В проведенні державної реєстрації смерті батька йому відмовлено з тих підстав, що для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з чим, отримати документи, що підтверджують факт смерті за зразками законодавства України, здійснити реєстрацію факту смерті та отримати відповідне свідоцтво про смерть не вбачається можливим. Встановлення факту смерті в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану, та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України.

Заявник в судове засідання не з'явилась, подав до суду заяву, відповідно до якої судове засідання просив проводити за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Київського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява за підписом начальника Київського районного у м. Харкові ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області Концевої О.С. від 12.04.2017 р. за № 946/15.3-05-31, відповідно до якої розгляд справи просили проводити в їх відсутність, на розсуд суду, проти заявлених вимог не заперечують.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази в обґрунтування заяви, дійшов висновку про необхідність її задоволення.

Заявник звернувся до Київського районного у місті Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою щодо державної реєстрації смерті ОСОБА_2 та видачі свідоцтва про смерть. Для державної реєстрації смерті заявником було подано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2, видане 01.03.2017 року Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Горлівка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції, так званої, Донецької Народної Республіки.

Місто Горлівка Донецької області, відповідно до розпорядження КМУ від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Заявнику в державній реєстрації смерті ОСОБА_2 відмовлено.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

З поданого заявником копії свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що батьком записано - ОСОБА_2, (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 20 червня 1997 р.)

Як вбачається з довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Київського району Харківської міської ради про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.11.2014 р. за № ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, перемістилась з АДРЕСА_1 до АДРЕСА_2.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Калінінським відділом запису актів громадянського стану м. Горлівка Державної Реєстраційної Палати Міністерства юстиції, так званої, ДНР, 01.03.2017 р. - 01 березня 2017 року в м. Горлівка, так званої ДНР, помер

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що зроблений актовий запис № 239 (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 01.03.2017 р.)

Як вбачається з копії лікарської довідки про смерть (до форми №106/у № 512, видається для захоронення) від 01.03.2017р. - ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_2. Причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність, постінфарктний кардіосклероз.

Відповідно до ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншим законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Згідно п. 13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року надано роз'яснення, відповідно до яких заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно висновків ЄСПЛ у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії («Mozer v. The Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає підтвердженим факт смерті ОСОБА_2.

Керуючись ст. ст. 256-259 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в м. Горлівка Донецької області, громадянина України, що помер ІНФОРМАЦІЯ_6, в м. Горлівка, Донецької області, зареєстрований: АДРЕСА_1.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя І.В. Ніколаєнко