АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2223/17 Справа № 205/5948/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, колективного підприємства «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство», третя особа Голова Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок ОСОБА_3, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, Колективного підприємства «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство» про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що його було звільнено із займаної посади директора Колективного підприємства «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство» на підставі наказу від 30 червня 2016 року за п. 8 ст. 40 КЗпП України. Як на підставу звільнення підприємство посилається на вчинення позивачем грубого порушення Статуту УТМР, перевищення своїх службових обовязків, що завдали моральний та матеріальний збиток товариству. Позивач вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки він не вчиняв будь-якого розкрадання майна власника, вироку чи іншого процесуального рішення щодо розкрадання майна немає, а тому відсутні підстави для звільнення останнього.

Позивач також посилається на те, що його звільнення з посади директора та неправомірність дій відповідача призвели до душевних переживань, погіршення самопочуття, зниження авторитету в очах підлеглих і товаришів, а також втрати нормальних життєвих звязків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, а тому йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює в сумі 20000 грн.

У звязку з чим позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, остаточно просив визнати незаконним і скасувати, виданий Дніпропетровською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок наказ від 30 червня 2016 року про його звільнення, поновити позивача на посаді директора цього підприємства та стягнути з відповідача на його користь 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районнного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено: визнати незаконним наказ від 30 червня 2016 року № 13-к «Про звільнення ОСОБА_2», виданий Дніпропетровською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок; поновити ОСОБА_2 на посаді директора Колективного підприємства «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство»; стягнути солідарно з Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок та Колективного підприємства «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн., а в іншій частині позовних вимог відмовлено. Цим же рішенням стягнуто з відповідачів на кориссть держави судовий збір по 640 грн. з кожного.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на підставі Статуту Українське товариство мисливців і рибалок є добровільною Всеукраїнською громадською організацією, яка обєднує мисливців і рибалок з метою сприяння активному розвитку любительського мисливського стендового і рибальського спорту, охорони, відтворення, збереження, раціонального використання тваринного світу та захист спільних інтересів. УТМР є юридичною особою і субєктом права приватної власності на належне йому майно та грошові кошти. Товариство є неприбутковою громадською організацією (а.с. 66-87).

Колективне підприємство «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство» є підприємством обєднання громадян, яке створено по рішенню президії Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок (а.с. 88, 90-97).

Наказом № 43-К від 30 вересня 2008 року, виданим Дніпропетровською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, ОСОБА_2 призначено на посаду директора Колективного підприємства «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство» (КП ДМРГ) УТМР, з окладом згідно штатного розкладу з 01 жовтня 2008 року (а.с. 47).

Згідно витягу із протоколу засідання президії обласної ради № 08 від 30 червня 2016 року ОСОБА_2 виключено з членів Товариства за грубі порушення Статуту УТМР п. 3.8, п. 3.9, п. 4.12, які завдали морального та матеріального збитку Товариству, що призвело до значних фінансових збитків, банкрутства КП «ДМРГ», арешту виконавчою службою розрахункового рахунку та арешту майна (а.с. 121).

А наказом № 13-К від 30 червня 2016 року, виданим Дніпропетровською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, ОСОБА_2 було звільнено з посади директора Колективного підприємства «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство» з 30 червня 2016 року за ст. 40 п. 8 КЗпП України. З зазначеним наказом позивача було ознайомлено 01 липня 2016 року (а.с. 46).

Відповідно до п. 8 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

А згідно розяснень, викладених у п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9, судам належить мати на увазі, що відповідно до п. 8 ст. 40 КЗпП власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір з підстав вчинення працівником за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу (ст. 21 Кодексу України про адміністративні правопорушення), незалежно від того, чи застосовувались до працівника раніше заходи дисциплінарного або громадського стягнення, в робочий чи неробочий час вчинене розкрадання.

Проте відповідачами в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем за місцем роботи розкрадання майна власника, зокрема, вирок суду, що набрав законної сили, чи постанову органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу.

Крім того, встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції наказом № 02-К від 05 січня 2017 року Дніпропетровською обласною організацію Українського товариства мисливців і рибалок були внесені зміни в наказ № 13-К від 30 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 та п. 1 викладено в наступній редакції: «ОСОБА_2 директора КП «Дніпропетровське мисливсько-рибальське господарство» звільнити з займаної посади з 30 червня 2016 року за п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення своїх трудових обовязків» (а.с. 143-144). Однак, ОСОБА_2 із зазначеним наказом ознайомлено не було.

Відповідно до п.1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

Так, звільнення як за п.8 ст. 40 так і за п.1 ст. 41 КЗпП України є заходами застосування дициплінарних стягнень, передбачених ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП, а як розяснив Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року N 9 у пункті 22, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

А згідно ст. 149 цього Кодексу до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як вбачається з матеріалів справи Дніпропетровська обласна організація Українського товариства мисливців і рибалок застосовуючи заходи дисциплінарного стягнення як за п.8 ст. 40 так і за п. 1 ст. 41 КЗпП України повинна була зажадати від позивача письмові пояснення, але цього зроблено не було, а також із наказом про застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи за п. 1 ст. 41 КЗпП України позивача не було ознайомлено.

Крім того, встановивши порушення Статуту Товариства та відповідно застосвуючи стягнення дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення позивача за п.8 ст. 40 КЗпП України відповідач наказом № 02-К від 05 січня 2017 року внесить зміни в наказ № 13-К від 30 червня 2016 року про звільнення ОСОБА_2 та застосвуючи при цьому іншу підставу звільнення, а саме за п.1 ст. 41 КЗпП України як одноразове грубе порушення трудових обовязків керівником підприємства, тобто фактично застосував іншу підставу звільнення, проте відповідач не перевірив строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а також не враховував при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про поновлення позивача на роботі.

Що стосується рішення суду про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, колегія суддів також з ним погоджується, оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням трудового законодавства, у звязку з чим враховуючи тривалість моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих звязках, і наслідків, що наступили, суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 237-1 КЗпП України та ст. 23 ЦК України обгрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500 грн., та цей розмір є розумним та справедливим, у звязку з чи рішення суду є законним і обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги відповідача про незаконність рішення суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки звільнння позивача було здійснено з порушенням трудового законодавства, а тому суд першої інстанції обгрунтовано поновив позивача на роботі та стягнув моральну шкоду, проте інших доказів на підтвердження своїх вимог відповідачем суду надано не було, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок- відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_4