Справа № 442/8613/14-ц
Провадження № 4-с/442/157/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в :

Скаожник ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на дії старшого державного виконавця Дрогобицького відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2, в обґрунтування якої посилається на те, що Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк» до нього про стягнення боргу задоволено, стягнуто з нього на користь ПАТ «Альфа- Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 368 572,13 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

06 січня 2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області виданий виконавчий лист №442/8613/14-ц.

10 серпня 2015 року відкрите виконавче провадження щодо нього з виконання даного виконавчого документу ВП №48400120.

З урахуванням зазначеного, він звернувся із заявою від 22.02.2016р. до начальника відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, в якій вказував про факт не отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та просив відкласти провадження виконавчих дій терміном на 10 днів, надати боржнику можливість добровільного виконання рішення суду.

Як вбачається з Роздруківки інформації про стан виконавчого провадження ВП №48400120 від 26.05.2017р., на підставі вищевказаної заяви 24.02.2016р., державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій з визначенням дати, до якої відкладено провадження виконавчих дій 04.03.2016р. Отже, своїми діями, державний виконавець презюмував кінцеву дату для надання можливості боржнику виконати рішення суду у добровільному порядку.

В подальшому, 02.03.2016р. (до моменту закінчення вищевказаного строку виконання рішення суду в добровільному порядку) головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 с. 49 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи фактичне повне виконання рішення суду.

Через тривалий час після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2016р. начальником відділу ОСОБА_3 24.11.2016р. винесено постанову про скасування процесуального документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2016р.

В цей же день старшим державним виконавцем Матіїшин А .Я. винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП №48400120 від 24.11.2016р., постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №48400120 від 24.11.2016р., постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №48400120 від 24.11.2016р., постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№52974225 від 24.11.2016р.

Проте вбачається, що дії старшого державного виконавця Матіїшин Андрія Ярославовича з винесення 24.11.2016р. постанов про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій є необгрунтованими та незаконними, оскільки рішення суду боржником виконано добровільно у встановлений термін - до 04.03.2016р., що визначає підставу відсутності вимоги зі сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Відтак, просить суд визнати дії старшого державного виконавця протиправними та скасувати постанови про стягнення виконавчого збору та стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Сторони в судове засідання не з»явилися.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Зважаючи на стислі строки розгляду скарги, суд ухвалив продовжити розгляд такої за їхньої відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 448 ЦПК України регламентовано, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 124, 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ст. 6 Закону). Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Законом. Законодавством України на державного виконавця покладається обов'язок вживати необхідних заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема державний виконавець повинен здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і Законом.

Вирішуючи питання про поновлення скаржнику строку зверненням зі скаргою на дії державного виконавця суд бере до уваги поважність причини пропуску цього строку у зв»язку з тим, що в матеріалах справи відсутні дані про повідомлення скаржника про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій. Таким чином, скаржник не міг довідатись про порушення свого права, тому строк звернення до суду підлягає поновленню згідно ч. 2 ст.449 ЦПК України.

Матеріалами справи встановлено, що Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено, стягнуто з нього на користь ПАТ «Альфа- Банк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 368 572,13 грн., судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

06 січня 2015 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області виданий виконавчий лист №442/8613/14-ц.

10 серпня 2015 року відкрите виконавче провадження щодо ОСОБА_1 з виконання даного виконавчого документу ВП №48400120.

З урахуванням зазначеного, скаржник звернувся із заявою від 22.02.2016р. до начальника відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького МРУЮ, в якій вказував про факт не отримання постанови про відкриття виконавчого провадження та просив відкласти провадження виконавчих дій терміном на 10 днів, надати боржнику можливість добровільного виконання рішення суду.

На підставі вищевказаної заяви 24.02.2016р., державним виконавцем винесено постанову про відкладення провадження виконавчих дій з визначенням дати, до якої відкладено провадження виконавчих дій 04.03.2016р.

02.03.2016р. (до моменту закінчення вищевказаного строку виконання рішення суду в добровільному порядку) головним державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, враховуючи фактичне повне виконання рішення суду.

В подальшому, начальником відділу ОСОБА_3 24.11.2016р. винесено постанову про скасування процесуального документу, а саме постанови про закінчення виконавчого провадження від 02.03.2016р.

В цей же день, старшим державним виконавцем Матіїшин А .Я., винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП №48400120 від 24.11.2016р., постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №48400120 від 24.11.2016р., постанова про закінчення виконавчого провадження ВП №48400120 від 24.11.2016р., постанова про відкриття виконавчого провадження ВП№52974225 від 24.11.2016р.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону «Про виконавче провадження» (п.8 ч.1 ст.49 в редакції 1999року, чинній на момент винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) підлягає закінченню у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження від 02 березня 2016 року у виконавчому провадженні № 48400120, це виконавче провадження закрито у зв»язку з фактичним повним виконанням рішення суду в строк, наданий для добровільного виконання, таким чином у відповідності до вимог закону виконавчий збір не стягується.

Крім того, у виконавчому провадженні № 48400120 винесена постанова від 24 листопада 2016 року про стягнення виконавчого збору.

Щодо стягнення витрат виконавчого провадження суд керується нормою ст. 42 Закону де зазначено, що витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже з аналізу зазначених норм витрати виконавчого провадження можуть стягуватись витрати виконавчого провадження, визначені у Наказі Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29 вересня 2016 року «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження». При цьому витрати виконавчого провадження здійснюються щодо забезпечення примусового виконання рішень. У зазначеному виконавчому провадженні рішення не виконувалось у примусовому порядку, боржник добровільно його виконав 08 січня 2015 року, сплативши заборгованість. Таким чином, немає підстав для стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Нормами Закону України «Про судовий збір» не передбачено сплату судового збору за подання скарги на дії дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України. Доказів понесення сторонами судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору матеріали справи не містять, в зв`язку з чим судові витрати стягненню з заявника, органів державної служби не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-452 ЦПК України , суд-

в и р і ш и в :

Скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця як такий, що пропущений з поважних причин.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення 24.11.2016р. постанови ВП№48400120.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 щодо винесення 24.11.2016р. постанови ВП№48400120 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Скасувати постанову Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ВП№48400120 від 24.11.2016р. про стягнення виконавчого збору.

Скасувати постанову Дрогобицького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ВП№48400120 від 24.11.2016р. про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Нагірна О.Б.