Справа № 443/1646/16-ц Провадження № 2/443/241/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2017 р. Жидачівський районний суд Львівської області в складі: головуючої судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря Башта Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чертізької сільської Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та право на земельну ділянку площею 1,22 умовних кадастрових гектарах на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку серії НОМЕР_1, виданого Жидачівською РДА 21 липня 2015 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 324 від 28 травня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_4. Після його смерті усе належне йому майно успадкувала його дружина та мати позивача ОСОБА_3, як така, що постійно до дня смерті чоловіка була зареєстрована та проживала у спадковому будинку разом із ним, а отже вступила у володіння та управління спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача ОСОБА_3. Після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на то, яке вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка, проте не оформила свої права на нього. На випадок своєї смерті мати позивачка склала заповіт, яким усе своє майно заповіла своєму синові позивачу. Позивач як єдиний спадкоємиць після смерті матері звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у видачі такого через відсутність правовстановлюючого документа на спадкове майно, що позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги не заперечує.

Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно витягу із по господарської книги с. Дубравка Жидачівського району Львівської області АДРЕСА_1 належить колгоспному двору, членами якого є: ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Відповідно до довідки Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області № 635 від 18 жовтня 2016 року, у житловому будинку АДРЕСА_1 постійно були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими обставинами справи встановлено, що спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 належав суспільній групі господарств колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Дубравка Жидачівського району Львівської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 18 жовтня 2016 року ОСОБА_3 померлп ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Дубравка Жидачівського району Львівської області.

Заповітом від 15 липня 1996 року, посвідченим секретарем Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті усе своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_1.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» п.6, "а" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили право на частку в його майні. Згідно з п.6 "г" даної постанови, відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01.07.1990 року.

Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 21 липня 2015 року, ОСОБА_3 належало право на земельну частку (пай) розміром 1,22 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

Судом встановлено та підтверджено свідоцтвом про народження той факт, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином померлої ОСОБА_3.

Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом, спадкоємці першої черги є в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина, батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем по заповіту після смерті своєї матері, як такий, що спадщину фактично прийняв, оскільки після смерті батьків продовжує доглядати за спадковим житловим будинком, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну ділянку, а вілтак вступив у володіння та управління таким майном.

Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 855/02-31 від 18 жовтня 2016 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому беручи до уваги наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України ,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити повністю. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та право на земельну ділянку площею 1,22 умовних кадастрових гектарах на території Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на земельну частку серії НОМЕР_1, виданого Жидачівською РДА 21 липня 2015 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 324 від 28 травня 1997 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.

СУДДЯ