ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/7917/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" грудня 2017 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Даниленко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі недійсним.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд заборонити відповідачу вчиняти дії шляхом заборони останньому відчужувати у будь-який спосіб частку в статутному капіталі ТОВ «ВИДАВНИЧА ГРУПА КМ-БУКС» та ТОВ «БУКВА.УКРАЇНСЬКА НАЦІОНАЛЬНА МЕРЕЖА». Крім того, в даній заяві позивач просить суд заборонити державним реєстраторам проводити реєстраційні дії щодо внесення змін до державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань до установчих документів даних товариств, що стосуються зміни власників часток у статутному капіталі.

Дослідивши заяву та матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що вимога про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року (далі по тексту - Постанова Пленуму) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Окрім того, у відповідності до змісту зазначеної Постанови Пленуму, забезпечення позову не може бути спрямованим на безпідставне обмеження конституційних прав як фізичних так і юридичних осіб, а відтак, врахувавши викладені у заяві про забезпечення позову вимоги, суд дійшов висновку, що заборона вчинення визначених у ній дії може порушити встановлені законодавством конституційні права осіб і взагалі суперечить змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Викладене свідчить про те, що заява про забезпечення позову не ґрунтується на законодавчо встановлених вимогах, а відтак задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: ДАНИЛЕНКО В.В.