Дзержинський міський суд Донецької області
ухвала

06 квітня 2017 року м. Торецьк Провадження № 2/225/212/2017

Єдиний унікальний номер 225/5954/16-ц

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Геря О.Г.,

за участі:

секретаря судового засідання Савченко О.О.,

представниці позивача ОСОБА_1,

розглянувши в режимі відеоконференції в відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дзержинського міського суду Донецької області перебуває зазначена цивільна справа.

До початку з'ясування обставин у цій справі та перевірки їх доказами через канцелярію суду надійшла заява позивача про відвід головуючого судді. В якості підстав для відводу позивач послався на те, що, на його думку, головуючий прямо або побічно зацікавлений у затягуванні розгляду цієї справи та винесенні рішення на користь відповідачів. Наявність цих підозр викликає в нього сумніви в об'єктивності та неупередженості судді. Такий висновок позивач обґрунтував незадоволенням його клопотань про забезпечення позову та доказів, а також на його думку тривалим часом не вирішення спору по суті.

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності, заяву про відвід підтримала.

Заслухавши думку представниці позивача та дослідивши наявні матеріали справи в відповідних межах суд зазначає про таке.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо, зокрема, є інші обставини, які викликають сумнів в об'єктивності та неупередженості судді.

Частинами другою, третьою статті 23 цього же Кодексу передбачено, що на підставах, зазначених, в тому числі, в ст.20 ЦПК, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі. Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим до початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) стало відомо після початку з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами.

Аналізуючи доводи заяви про відвід суд вважає, що міркування заявника про існування підстав, які викликають у нього сумніви в об'єктивності та неупередженості судді є суб'єктивною думкою заявника, який зацікавлений в вирішені справи на свою користь. Твердження про начебто зацікавленість головуючого в затягуванні судового розгляду та прийняття рішення на користь відповідачів є необґрунтованими й безпідставними. Вказані твердження заявника та його представниці спростовуються матеріалами справи, зокрема тим, що відповідачі, які зареєстровані в м. Донецьку, до суду жодного разу не прибували, засобами електронного звязку лише направили до суду заяву про відкладення судового розгляду дійсної справи для можливості реалізації права щодо ознайомлення з позовом і додатками до нього. Але до теперішнього часу вказане право відповідачі не реалізували, до судового засідання не прибули. З цього вбачається, що безпосереднього спілкування головуючого судді з відповідачами поза судовим засіданням не було.

Сам же позивач і його представниця також безпосередньо до суду не прибували, заявляючи клопотання про судовий розгляд в режимі відеоконференції, які свого часу були задоволенні.

Таким чином, підстави, наведені в заяві про відвід судді, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

В той же час суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Однією з процесуальних гарантій реалізації завдань цивільного судочинства і ухвалення законних та обґрунтованих рішень у цивільних справах є інститут відводу судді, що має на меті відсторонення від участі у справі суддів, щодо неупередженості яких є сумніви.

Європейський Суд з прав людини через свою практику визначив концептуальні підходи до тлумачення ст.6 Конвенції, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб'єктивні та об'єктивні компоненти.

Неупередженість як вимога до суду означає, що суд, який розглядає справу, повинен бути безстороннім субєктивно, тобто не повинен мати будь-якої особистої заінтересованості та упередженості. Судді мають бути вільні від особистих симпатій, уподобань, прихильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які б свідчили про протилежне. Тобто при розгляді справи існує презумпція неупередженості суддів.

Заявлені відводи суддям, згідно з тлумаченням Європейського Суду, мають бути ретельно перевірені й за наслідками перевірки прийнято відповідне рішення.

Суд також повинен бути безстороннім обєктивно, тобто має бути достатньо гарантій, що виключають будь-які законні сумніви стосовно цього. Судді повинні ухвалювати свої рішення цілком незалежно і мати змогу діяти без обмежень, без неправомочного впливу, підбурення, тиску, погроз, неправомочного прямого чи непрямого втручання, хоч би з чийого боку та з яких мотивів воно б здійснювалося.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що судді при здійсненні правосуддя не залежні й підкоряються закону.

Згідно із положеннями ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Конкретно по цій справі, за наявною інформацією, позивач через свою представницю намагався вплинути та тиснути на головуючого суддю шляхом звернення з необґрунтованими та несвоєчасними скаргами, в яких висловлював неоднозначні погрози й в подальшому скаржитися до відповідних органів і посадових осіб з метою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, якщо він не прийме рішення на користь позивача.

Таким чином, вбачається упереджене ставлення з боку позивача та його представниці до головуючого у справі судді, а також певний неправомочний тиск з їх боку на суддю.

З метою уникнення подальших сумнівів цих осіб в неупередженості головуючого у справі судді, на підставі системного аналізу викладених вище положень законодавства та практики Європейського Суду, суд вважає, що заяву про відвід необхідно задовольнити, а справу належить передати до канцелярії суду для визначення за принципом вірогідності іншого судді для її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.20, 23-25 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заявлений позивачем ОСОБА_2 відвід головуючому судді Геря О.Г. задовольнити.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним передати до канцелярії суду для виконання вимог, визначених статтею 111 ЦПК України.

Копію дійсної ухвали направити ОСОБА_2 для відома.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д я: