Справа № 263/4468/17
Провадження № 2-о/263/368/2017
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2017 року м. Маріуполь
Суддя Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, перевіривши матеріали заяви ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: приватний нотаріус Бердянського нотаріального округу ОСОБА_3,
ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Маріуполя із заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_4, яка померла 21 червня 2016 року, для отримання свідоцтва про право на спадщину.
Ознайомившись із матеріалами заяви, слід дійти до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які розглядаються судом, передбачені ст. 256 ЦПК України.
Згідно з ч. 4 ст. 256 цього Кодексу суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права повязано з позбавлення його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Способи захисту цивільного права та інтересів визначені в ст. 16 ЦК України.
У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому, суд наголошує, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судового захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Відповідно до вимог діючого законодавства, при вказаних обставинах, особа вправі звертатись до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно з одночасним заявленням вимог про встановлення факту родинних відносин.
Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_2 вимоги про встановлення юридичного факту, а саме: родинних відносин, не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, оскільки зі змісту заяви вбачається спір про право цивільне прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, тому підстави для відкриття провадження у справі у порядку окремого провадження відсутні.
Керуючись ст. ст. 234, 256 ЦПК України, ст. ст. 3, 4, 16 ЦК України, -
У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, заінтересована особа: приватний нотаріус Бердянського нотаріального округу ОСОБА_3, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.М. Музика