22-ц/775/158/2017(м)
Категорія 5 Головуючий у 1-й інстанції Ковей Л.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

секретар - Герасимова Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області, Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Бахчовик», про визнання права власності на спадщину за законом на земельну ділянку за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Бахчовик» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року,

В с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області, Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, в якому просила визнати за нею право власності на спадщину за законом у вигляді земельної ділянки № 379, площею 8,71 га на схемі поділу земель ВАТ «Бахчовик», яка розташована на території Андріївської селищної ради Тельманівського району Донецької області.

В обґрунтування позову вказувала, що її чоловік ОСОБА_3 був включений до списку членів ВАТ «Бахчовик», які мають право на одержання у власність земельної ділянки (паю), що підтверджується довідкою № 357 від 26 травня 2009 року виданою відділом Держкомзему у Тельманівському районі Донецької області. ОСОБА_3 було включено до протоколу № 2 від 30 жовтня 2008 року загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Бахчовик» під № 281 . На схемі поділу земель належна ОСОБА_3 земельна ділянка площею 8,71 га значиться за № 379. За життя ОСОБА_3 не мав можливості оформити право власності на земельну ділянку, оскільки помер 29 вересня 2007 року, а остаточне паювання проводилось вже після його смерті. Після смерті ОСОБА_3 позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак оформити своє право власності через нотаріальну контору не має можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до Андріївської сільської ради, Волноваської районної державної адміністрації та ПАТ «Бахчовик» про визнання права власності на спадщину за законом задоволено.

Визнано право власності на спадщину за законом за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження м. Донецьк, зареєстрована і мешкає селище Бахчовик вул. ОСОБА_4 б. № 15, Волноваського району Донецької області, ІНН НОМЕР_1 на земельну ділянку № 379 площею 8,71 га, на схемі поділу земель ВАТ «Бахчовик», розташовану на території Андріївської селищної ради Волноваського (Тельманівського) району Донецької області, що належить спадкодавцю ОСОБА_3, який помер 29.09.2007 року.

Спадкоємця ОСОБА_2 у відповідності зі ст. 1299 ЦК України зобовязано зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності у спадкоємця на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього майна.

Не погодившись з даним рішенням, ПрАТ «Бахчовик» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що позивачем не доведено перебування ОСОБА_3 у членах колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) та одержання КСП цього акту, включення ОСОБА_3 до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю. А тому суд дійшов передчасного висновку про можливість включення спірного земельного паю до складу спадщини.

Суд не звернув уваги, що позивачем пропущено строк позовної давності, не надано відповідної оцінки факту спливу позовної давності та не застосовано наслідків її спливу.

Суд першої інстанції дійшов невірного висновку про визнання ПрАТ «Бахчовик» позову, що не відповідає дійсності та матеріалам справи. ПрАТ «Бахчовик» було залучено до справи в якості третьої особи, яка надала письмові пояснення та зазначила про недоцільність залучення останнього до справи. Пояснення апелянта були помилково сприйняті судом як визнання позову. При цьому, доводи письмових пояснень останнього судом не досліджені взагалі.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с. 86 - 88, 94,95). Від відповідачів надійшли клопотання про розгляд справи без участі їх представників (а.с.96 - 101).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ПрАТ «Бахчовик» ОСОБА_5, яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, заперечення позивача та її представників - ОСОБА_6, ОСОБА_7, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права; розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 помер 29 вересня 2007 року.

Спадкодавець має спадщину, що підтверджується ксерокопією довідки № 357 від 26.05.2009 року виданої відділом держкомзему у Тельманівському районі Донецької області, згідно якої ОСОБА_3, включений до списку членів ВАТ «Бахчовик», які мають право на одержання у власність земельної ділянки (паю) під номером 281, відповідно до протоколу № 2 від 30.10.2008 року загальних зборів членів трудового колективу ВАТ «Бахчовик». На схемі поділу земельна ділянка під № 379, площею 8,71 га, яка додана до довідки, що є наявним у справі.

Родинні відносини спадкодавця і спадкоємця підтверджуються свідоцтвом про одруження про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 25.12.2001 року уклали шлюб, актовий запис за № 21. Прізвища після одруження: чоловікові ОСОБА_3, дружині -ОСОБА_3, копія якого також є наявною у справі.

Згідно довідки виданої виконкомом Андріївської селищної ради Тельманівського району Донецької області № 533 від 21.10.2015 року, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 безвиїзно мешкали по день смерті ОСОБА_3 разом за адресою селище Бахчовик Волноваського району Донецької області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично прийняла спадщину, так як мешкала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і від спадщини у відповідності з вимогами чинного законодавства не відмовлялась, а тому суд прийшов до висновку, що позивачка має право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку.

З таким висновком колегія суддів повністю не може погодитись.

Відповідно до положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції повністю не відповідає.

Відповідно до ч.2 ст. 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право власності членів кооперативу - фізичних осіб на пай є спадковим.

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України, в редакції Закону № 2196-ХІІ від 13 березня 1992 року, п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, у тому числі й пенсіонерів, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства.

Згідно ст.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» право на земельну частку (пай) може бути

об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як розяснено в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення , визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина четверта статті 60 ЦПК).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази щодо перебування спадкодавця ОСОБА_3 у членах ПАТ «Бахчовик», одержання останнім Державного акту на право колективної власності на землю та включення ОСОБА_3 до списку осіб, долученого до Державного акту на право колективної власності на землю.

Згідно зі ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як роз'яснено в п. 25 Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами й доповненнями), сертифікати на право на земельну ділянку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (п.17 розд. Х «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі ? КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Надані позивачем як під час розгляду справи судом першої інстанції так і апеляційному суду докази не дають підстав дійти висновку, що ОСОБА_3 за життя набув право власності на земельну ділянку, яка була виділена в натурі (на місцевості) та на яку відкрилась спадщина.

Як вбачається з дослідженої апеляційним судом технічної документації на земельну ділянку площею 8,7137 га, розташовану на території Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області, позивачу було дозволено розробку проекту на виділ земельної ділянки в натурі, як власнику земельної ділянки, право власності на яку ОСОБА_2 набула на підставі оскаржуваного рішення суду.

Доводи представників позивача, що саме земельна ділянка, а не земельна ділянка (пай) є предметом спадщини, оскільки їй присвоєно кадастровий номер та вона передана в оренду, являються неспроможними, оскільки відповідно до Договору оренди землі 13ДОО584 від 04 червня 2013 року (а.с.78 81) в оренду передані земельні ділянки (невитребувані паї).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов невірного висновку щодо визнання за позивачем права на спадщину за законом на земельну ділянку за № 379 площею 8,71 га, оскільки остання в натурі (на місцевості) не виділялась спадкодавцеві.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_3 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, крім неї, звернулись донька померлого ОСОБА_9 та син померлого ОСОБА_10, який на час розгляду справи в суді помер.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Отже, спадкоємцями першої черги є не тільки позивач ОСОБА_2, а й діти спадкодавця - ОСОБА_9 та ОСОБА_10, після смерті якого також відкрилась спадщина на частку, яку він успадкував після смерті свого батька, ОСОБА_3

Однак останні, або спадкоємці ОСОБА_10 , не були залучені до справи в якості відповідачів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному ч. 3 вказаної статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно зі ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, і позивач не погоджується на її заміну, суд залучає до участі в справі іншу особу як співвідповідача з власної ініціативи. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що спір стосується та зачіпає інтереси ОСОБА_9 та ОСОБА_10, або його спадкоємців , та які не є відповідачами по справі. Їх право на спадщину ніким не оскаржено.

Суд першої інстанції у порушення ст. ст. 11, 33, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його права на подачу заяви про залучення усіх спадкоємців до участі у справі в якості співвідповідачів, хоча оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується їх прав, обов'язків та інтересів.

Таким чином, суд не виконав зазначених вимог закону та не встановивши всі фактичні обставини справи, які необхідні для вірного вирішення справи, не вирішив питання про залучення належних відповідачів, а тому прийшов до передчасного висновку про задоволення даного позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

При цьому, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень щодо вирішення питання про залучення співвідповідачів на стадії апеляційного розгляду справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про невідповідність рішення суду вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, а тому відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Бахчовик» задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 05 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Андріївської селищної ради Волноваського району Донецької області, Волноваської районної державної адміністрації Донецької області, третя особа: Приватне акціонерне товариство «Бахчовик» про визнання права власності на спадщину за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Б.Ткаченко

Судді: Л.М.Кочегарова

ОСОБА_4