Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 328/200/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Коваленко П.Л.
Провадження № 22-ц/778/2848/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

За участю секретаря: Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року по справі за позовом Комунального підприємства «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради до ОСОБА_3 про стягнення боргу за послуги з централізованого опалення,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року представник КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до рішення Токмацької міської ради № 151 від 31.06.2013 року виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Токмак Запорізької області визначено КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради, яке є єдиним виробником послуг з централізованого опалення в м. Токмак Запорізької області.

КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради надає відповідачу послуги з централізованого опалення її квартири, яка розташована за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Гоголя, 56/7. Між сторонами по справі встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з централізованого опалення на підставі відкритого особового рахунку № 04056007, за яким проводились нарахування.

Відповідач зобов'язаний оплатити надані послуги, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов'язку щодо оплати наданих послуг. ОСОБА_3 взяті на себе обов'язки не виконує, за надані послуги не сплачує, тому за період з 01.10.2008 року по 30.11.2016 року утворилась заборгованість, яка становить 28 342,59 грн.

Згідно з розрахунками 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 01.12.2013 року по 30.11.2016 року складає 556,68 грн., а сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, становить 3 866,63 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 28 342,59 грн., інфляційні втрати - 3 866,63 грн., 3 % річних - 556,68 грн. та судовий збір в сумі 1 600 грн.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року позов КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради заборгованість за надані послуги в розмірі основного боргу 14 789,35 грн., інфляційні втрати 3 866,63 грн., 3 % річних 556,68 грн., а всього 19 212,66 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради рішення суду не оскаржило.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст.ст. 13, 14 ЦК України цивільні права і цивільні обов'язки здійснюються і виконуються особою у межах, установлених договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відносини споживача та постачальника житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 року та інш.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Такий обов'язок несе споживач теплової енергії також за вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якого споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу (якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості), може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 08.07.2009 року належить квартира № 7 за адресою: м. Токмак, вул. Гоголя, буд. 56 (а.с. 122).

За нормами ч. 3 ст. 13 Конституції України, ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобовязує.

За частиною 1 ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, власник майна не тільки має право на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, але й повинен виконувати певні обов'язки, зокрема, утримувати майно, та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов'язаних із забезпеченням належного стану майна.

Вказана норма встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Місце реєстрації та проживання власника на зміст права власності не впливає.

Відповідно до рішення Токмацької міської ради № 151 від 31.05.2013 року виконавцем послуг з централізованого опалення на території м. Токмак Запорізької області з 01.06.2013 року визначено Комунальне підприємство «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради (а.с. 10).

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Токмак Теплоенергія» (первісний кредитор) та Комунальним підприємством «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради (новий кредитор) 31 травня 2013 року був укладений Договір про відступлення права вимоги. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, первісний кредитор передає новому кредитору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договорами «Про надання послуги з централізованого опалення», договорами «Про постачання теплової енергії в гарячій воді», договорами «Про закупівлю послуг з постачання теплової енергії за державні кошти», укладеними між первісним кредитором та фізичними особами, приватними підприємцями, юридичними особами, які є споживачами теплової енергії.

Пунктом 1.2 вищевказаного договору передбачено, що КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради, як новий кредитор, одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх зобовязань за основними договорами.

Згідно з актом прийому-передачі від 31 травня 2013 року ТОВ «Токмак Теплоенергія» передає, а КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради приймає дебіторську заборгованість на загальну суму 9 367 527,28 грн. (а.с. 16).

24.10.2016 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за теплову енергію, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 07.12.2016 року КП «Токмак теплоенергія» Токмацької міської ради було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за теплову енергію, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, у звязку з наявністю спору про право (а.с. 8).

Свої зобов'язання щодо надання послуг з централізованого опалення позивач виконує в повному обсязі, в свою чергу, відповідач дані послуги не оплачує. Так заборгованість ОСОБА_3 за надані послуги з теплопостачання за період з 01.10.2008 року по 30.11.2016 року становить 28 342,59 грн. (а.с. 5).

Згідно з розрахунками 3% річних від простроченої суми боргу за період з 01.12.2013 року по 30.11.2016 рік складає 556,68 грн., а сума, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, за вказаний період становить 3 866,63 грн. (а.с. 6, 7).

Представником відповідача зроблено заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 118-121).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України).

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, 24 жовтня 2016 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за теплову енергію, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовну давність слід вважати перерваною, а отже, її строк починає спливати з початку.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги за період з 24.10.2013 року по 30.11.2016 року в сумі 14 789,35 грн. (з 24 жовтня 2013 року (вісім календарних днів) 108,22 грн., з листопада 2013 року по листопад 2016 року включно 14 681,13 грн.).

Щодо застосування до даних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції правильно виходив із наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - сплату грошей за надані послуги.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

У постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року по справі № 6-68цс12 була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року по справі № 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, висловлена правова позиція, де ВСУ зазначив, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

Тому, з урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно вважав, що поряд з основною сумою боргу в розмірі 14 789,35 грн., з відповідача на користь КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради слід стягнути інфляційні втрати в розмірі 3 866,63 грн. та три відсотки річних в сумі 556,68 грн. за період з грудня 2013 року по листопад 2016 року включно (в межах заявлених позовних вимог) згідно наданого позивачем розрахунку. Правильність наданого КП «Токмак Теплоенергія» Токмацької міської ради розрахунку відповідачем не спростована, доказів в обґрунтування його неправильності ані суду першої, ані апеляційної інстанції не надано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки договору про надання житлово-комунальних послуг між сторонами по справі не існує, то, відповідно, ОСОБА_3 не зобов'язана сплачувати за надані послуги, не є підставою для скасування рішення суду.

Так, свої зобов'язання щодо надання послуг з централізованого опалення позивач виконав. Відповідно до діючого законодавства про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не є споживачем житлово-комунальних послуг, про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі у зв'язку з відключенням відповідача від системи централізованого опалення та пропуском строку позовної давності, є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовувала свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_3 у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію судових витрат, понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 24 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: