Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/6242/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.

при секретарі Ворона Д.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину.

В первісній позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог посилався на те, що відповідач своєю постановою від 30 вересня 2016 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 02 січня 2016 року ОСОБА_4. Вказану відмову вважає такою, що порушує його право, а тому просив суд визнати незаконною та скасувати постанову приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 вересня 2016 року, зобовязати відповідача видати ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, уповноваживши ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задовольнити,

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду письмові заперечення проти позову, в яких, посилаючись на те, що оскаржувана позивачем постанова ним винесена у повній відповідності до вимог закону, просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 02 січня 2016 року помер ОСОБА_4 (а.с.9).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18).

ОСОБА_2 01 липня 2016 року звернувся до приватного нотаріуса ОСОБА_3 з заявою про прийняття після ОСОБА_4 спадщини за законом, як спадкоємець четвертої черги.

Також, як підтверджується даними довідки №88, виданої 27 вересня 2016 року головою ЖБК «Вчитель», ОСОБА_5 дійсно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті 02 січня 2016 року. За цією ж адресою проживав та зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з ОСОБА_5 по день його смерті 02 січня 2016 року (а.с.16).

Але постановою від 30 вересня 2016 року приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3 відмовив ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).

Вказані дії нотаріуса суд вважає такими, що вчинені у повній відповідності до вимог закону з наступних підстав.

Так, ОСОБА_2 заявив про своє право на спадкування після померлого ОСОБА_4 в якості спадкоємця за законом четвертої черги, вказуючи, що спадкодавець доводився йому вітчимом.

Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

На підтвердження того факту, що він є пасинком спадкодавця, позивач надав свідоцтво про народження ІІІ-КЕ №376698, видане 1 липня 1991 року Полтавським міським відділом ЗАГС, згідно якого ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2, його матірю є ОСОБА_6 (а.с.20).

Також згідно свідоцтва про одруження І-КЕ №028782, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради 08 квітня 1998 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрували шлюб 08 квітня 1998 року (а.с.19).

Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус зокрема, зазначив, що із наданих документів дійсно підтверджується те, що 02 січня 2016 року помер ОСОБА_4, який був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_3. На підтвердження факту його смерті заявником надано свідоцтво про смерть серії І-КЕ № 314592, видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 04 січня 2016 року.

Місце відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4, встановлено за довідкою, виданою ЖБК 'Вчитель" 27 вересня 2016 року вихідний № 88.

Факт прийняття спадщини ОСОБА_2 - подача заяви про прийняття спадщини, яка зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ 01 липня 2016 року за № 25.

Але заявником не надано жодного із документів, який би підтверджував факт родинних або інших відносин його зі спадкодавцем.

За відсутності рішення суду про встановлення юридичного факту, а саме того, що не менш як пять років ОСОБА_2 проживав зі спадкодавцем ОСОБА_4 однією сімєю за адресою: м.Полтава, вул.Київське шосе, 84, кв.№52, нотаріус зазначив, що не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Пунктом 4.1. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Пунктом 4.2. вказаного вище Порядку також передбачено, що доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Відповідно до п.4.12. Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Згідно пункту 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Тобто, звертаючись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач мав надати документи, які підтверджують не тільки той факт, що він є пасинком спадкодавця та проживав з ним за однією адресою не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, але й той факт, що він проживав зі спадкодавцем однією сімєю, був повязаний з ним спільним побутом та мав з ним взаємні права та обов'язки.

Наведена вище довідка ЖБК «Вчитель» №88 від 27 вересня 2016 року (а.с.16) підтверджує лише той факт, що ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_5 був зареєстрований з ним за однією адресою: АДРЕСА_1.

Відомостей про те, чи проживав позивач зі спадкодавцем однією сімєю та чи мав з ним взаємні права та обовязки, з якого часу зареєстрований за вказаною адресою наведена довідка не містить.

Сам факт наявності у позивача зареєстрованого місця проживання за однією адресою зі спадкодавцем на час його смерті не тягне за собою виникнення у нього права на спадкування.

Тому суд погоджується з доводами відповідача про те, що він не міг видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за відсутності рішення суду про встановлення факту проживання не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини однією сімєю зі спадкодавцем.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що у вказаній довідці прізвище померлої особи вказано як «Касяненко», в той час як згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 І-КЕ №314592, виданого 04 січня 2016 року Центральним відділом ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, 02 січня 2016 року помер ОСОБА_4 (а.с.9).

На підставі викладеного, встановивши всі наведені обставини в їх сукупності, та розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсною та скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.

В задоволенні позовних вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.209, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсною та скасування постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду у 10-денний термін з дня його проголошення.

Головуючий О.А.Самсонова

04.04.2017