Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, міськрайонного управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11.11.2005 року їй було подаровано 7/25 частин житлового будинку з господарськими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться в м. Біла Церква по вул. Водопійна 108. В липні 2013 року позивач звернулася до органів місцевого самоврядування з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0102 га біля цього будинку. Позивач отримала такий дозвіл на розроблення проекту, однак виготовити документи із землеустрою виявилося неможливим через відсутність погодження меж земельної ділянки суміжними землекористувачами. Відповідачі відмовилися підписувати ОСОБА_4 про погодження зовнішніх меж земельної ділянки, а тому позивач просить визнати відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у підписання ОСОБА_4 погодження меж земельної ділянки неправомірною та визнати за позивачем право на приватизацію земельної ділянки без підпису відповідачів, зобовязати управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі виготовити та видати позивачу ОСОБА_5 акт на право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 в м. Біла Церква.

В суді позивач та її представник підтримали позовні вимоги.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 позов н визнали.

Представник відповідача управління Держгеокадастру в м.Біла Церква позов не визнала.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач є власником 7/25 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2, що стверджується копією договору дарування від 11.11.2005 року (а.с.8,9).

Згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок від 02.08.2007 року співвласниками даного будинку є ОСОБА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7 (а.с.10-12).

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 21.12.1992 року у справі за позовом ОСОБА_8 про встановлення порядку користування земельною ділянкою (а.с.34).

Позивач в судовому засіданні пояснила, що бажає приватизувати земельну ділянку, яка була надана в користування ОСОБА_9, тобто попередньому власнику 7/25 частин вказаного житлового будинку. Позивач зазначає, що до неї перейшло, як право власності на частину будинку так і право користування земельною ділянкою, яка була визначена для ОСОБА_9 згідно погодженого варіанту поділу земельної ділянки. Саме надану їй у користування земельну ділянку, позивач бажає приватизувати, а відповідачі чинять їй протиправно перешкоди, не бажають погодити зовнішні межі. Земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_2, заперечуючи позов, суду пояснив, що погоджений ще в 1992 році порядок користування спільною земельною ділянкою не відповідає фактичному користуванню, оскільки позивач зайняла більшу частину земельної ділянки, ніж їй було відведено, протиправно встановила паркан на спільній земельній ділянці, а також, на земельній ділянці, що перебуває в її користуванні було збудовано гараж, який позивачу не належить.

Відповідач ОСОБА_3, заперечуючи позов, суду пояснила, що позивач зайняла більшу ніж їй було відведено земельну ділянку, бажає приватизувати ту частину, що ніколи не була відведена ні ОСОБА_9, ні позивачу. Своїми діями позивач порушує правила добросусідства, а тому неможливо погодити запропонований нею ОСОБА_4 погодження зовнішніх меж земельної ділянки, оскільки дане призведе до порушення права користування земельною ділянкою інших осіб.

В судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка, що передана у користування за рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради 18.02.1992 року №43 співвласникам домоволодіння №108 по вул. Водопійна в м. Біла Церква становить 0,1000 га. Зазначене, також, підтверджено Кадастровим планом земельної ділянки, який було виготовлено на замовлення ОСОБА_1, при оформленні документів із землеустрою для приватизації частини земельної ділянки площею 0,102 га.

При вирішенні даного спору , суд виходить з наступного.

Як передбачено нормами ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

А згідно ч.ч.6-8 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

Представник позивача пояснив, що позивач звернулася до землевпорядної організації та було розпочато виготовлення проекту землеустрою спеціалізованою організацією, яка має відповідну ліцензію, але виготовити в повній мірі даний проект неможливо через відсутність погодження меж суміжними землекористувачами, тобто існує спір щодо користування земельною ділянкою.

Як розяснено в п.10 /г/ Постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року № 2 « Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право

власності на земельну ділянку або її частини могло переходити

відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових

угод, а право користування - на підставі договору оренди,

укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка

придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня

2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України ( 435-15 )

Згідно ч. 2 ст. 377 ЦК України (в ред. станом на 11.11.2005р.) якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

З наведеного слідує, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги, безпідставно посилається на рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 21.12.1992 р., оскільки даним рішенням їй не було встановлено порядок користування земельною ділянкою, а також, відсутні дані про укладення договору оренди чи будь-якого іншого правочину з питань користування земельної ділянки між відчужувачем земельної ділянки та набувачем ОСОБА_1 Так само, позивач не укладала жодних угод щодо користування земельною ділянкою з іншими співвласниками домоволодіння. Крім того, позивачем визнано факт, що на частині земельної ділянки, яку вона бажає приватизувати знаходиться капітальна споруда, яка належить іншій особі.

Отже, встановленим є те, що між співвласниками будинку №108 по вул. Водопійна в м. Біла Церква межі земельної ділянки домоволодіння в натурі / на місцевості/ не відновлювалися, доказів цього суду надано не було, тоді як за ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо позовної вимоги про зобовязання управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі виготовити та видати позивачу ОСОБА_10 акт на право власності на земельну ділянку, то слід зазначити, що з 01.01.2013 року з моменту введення в дію Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» змінено порядок оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки.

Як передбачено в ст.15 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом на земельну ділянку є не державний акт, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно та витяг з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

А отже, з урахування зазначеного вище, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, надавши належну правову оцінку яким, суд мав би можливість дійти обґрунтованого висновку про задоволення позову. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового слідства.

А оскільки в судовому засідання не надано доказів в обгрунтування позовних вимог, то суд відмовляє в задоволенні цього позову за його необгрунтованості.

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст. 377 ЦК України (в.ред.2011р.), ЗУ « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», постановою Пленуму ВСУ від 19.03.2010 року № 2 « Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», ст.ст. 12, 20, 116, 118, 122, 152, 186-1 ЗК України, ст. .ст. 4,5,12, 19,130, 258,263,264, 354 ЦПК, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, міськрайонного управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі та м. Біла Церква про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду буде виготовлено 27.12.2017 року.

Суддя ОСОБА_11