Справа № 464/5981/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/5298/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2,

представника ТОВ «САПФІР» - Шпунта М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року у справ за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання припиненим договору іпотеки,-

в с т а н о в и л а:

В липні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися в суд із позовом, в якому просили визнати договір іпотеки від 11.05.2012 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. таким, що припинений на підставі ст. 17 закону України «Про іпотеку».

В обгрунтування позовних вимог покликалися на те, що 11.05.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «САПФІР» було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2010427. Згідно п. 1.1.1 вказаного договору банк надав у строкове, оплатне, тимчасове користування Товариству з обмеженою відповідальністю «САПФІР» грошові кошти в межах відновлювальної лінії з максимальним лімітом заборгованості 209 000 грн. з річною відсотковою ставкою в 25,99%. В якості забезпечення виконання ТзОВ «САПФІР» своїх зобов'язань 11.05.2012 року між ними та Пат «Дельта Банк» було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.03.2016 року визнано припиненим договір кредитної лінії №ВКЛ-2010427 від 11.05.2012 р., що укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Сапфір», вказане рішення набрало законної сили. 24.03.2016 року ОСОБА_4 звернувся з заявою на ім'я Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення ліквідації в ПАТ «Дельта Банк» про зняття обмеження із заставного майна. Однак, банк повідомив, що він не вбачає законних підстав для припинення договору іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, оскільки на сьогоднішній день існує інше кредитне зобов'язання по котрому наявна прострочена кредитна заборгованість. Інший кредитний договір № КЮ-ВКЛ-2010427/1 від 05.10.2012 року має інший вид забезпечення нерухомим майном, а саме нежитлові приміщення і жодного відношення не має до даного кредиту та іпотеки. З огляду на викладене, просили позов задовольнити.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Визнано договір іпотеки від 11.05.2012 року, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та Акціонерним товариством «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В. таким, що припинений на підставі ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 1746 грн. 66 коп. сплаченого судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_5 1746 грн. 66 коп. сплаченого судового збору.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь ОСОБА_6 1746 грн. 66 коп. сплаченого судового збору.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ПАТ «Дельта Банк».

В апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу суду на те, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору, у зв'язку з чим, у позичальника наявна заборгованість. Крім того, зазначає, що на момент розгляд справи у позичальника була наявна заборгованість по пені, та штрафу, а відтак позичальник не повністю виконав зобов'язання перед кредитором, як наслідок, відсутні правові підстави для припинення іпотеки та зняття обтяжень. Також, зазначає, що часткова сплата заборгованості по кредитному договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватися виконання зобов'язання. Враховуючи вищевикладене просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника ТОВ «САПФІР» - Шпунта М.Б. на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, застосовуючи ст. 17 Закону України «Про іпотеку», враховуючи, що іпотека (застава) припиняється у разі припинення основного зобов'язання, прийшов до висновку, що договір іпотеки є припиненим у зв'язку з припиненням основного зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні й користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином.(ст. 599 ЦК України).

Частина 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що за відсутності заборгованості боржника за кредитним договором, договір іпотеки, який укладений для забезпечення виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, може бути припиненим, оскільки основне зобов'язання є припиненим.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11.05.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Сапфір» було укладено договір кредитної лінії №ВКЛ-2010427, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти з максимальним лімітом заборгованості 209 000 грн., зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 25,99 % річних з кінцевим терміном погашення заборгованості до 10 травня 2015 року.

В якості забезпечення виконання зобов'язань ТзОВ «Сапфір», що випливають з договору кредитної лінії №ВКЛ-2010427, 11.05.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В.

Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1, належна на праві спільної сумісної власності іпотекодавцям ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м.Києва від 16.03.2016 року частково задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «САПФІР» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання припиненими договорів та вирішено визнати припиненим договір кредитної лінії № ВКЛ-2010427 від 11.05.2012 року, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сапфір»; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «Сапфір» 1 218 грн. витрат на сплату судового збору; припинено провадження щодо вимог про визнання таким, що припинив свою дію договору іпотеки № б/н від 11.05.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Топоровською Н.В.,зареєстрований за № 228, предметом іпотеки за яким є квартира № 92, що складається з 3-х житлових кімнат та кухні, комори в підвалі площею 1,15 кв.м., загальна площа 72,2 кв.м., житлова площа 42,0 кв.м., що розташована за адресою: Львівська область, АДРЕСА_1. Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено, що зобов'язання за кредитним договором ТзОВ «Сапфір» виконані в повному обсязі. Вказане рішення набрало законної сили та в силу вимог, а тому в силу положення ч.4 ст.82 ЦПК України обставина щодо припинення основного зобов'язання ТзОВ «Самфір» за договором кредитної лінії № ВКЛ-2010427 не підлягає доказуванню.

Крім того, як вбачається із заяв ОСОБА_4 від 24.03.2016 року та від 11.05.2016 року останній звертався до Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб з заявами про знання обмежень із заставного майна у зв'язку із прийняттям рішення про припиненим договору кредитної лінії № ВКЛ-2010427 від 11.05.2012 року. Однак, листам від 21.04.2016 року № 3581 та від 09.06.2016 року №5007 йому було повідомлено, що під час перевірки стану заборгованості за кредитним договором, укладеним між ТзОВ «Сапфір» та банком було встановлено наявність заборгованості за договором № КЮ-ВКЛ-2010427/1 від 05.10.2012 року.

Однак, доводи апеляційної скарги про наявність у ТзОВ «Самфір» заборгованості за договором № КЮ-ВКЛ-2010427/1 від 05.10.2012 року є безпідставними та необгрунтованими, оскільки договір іпотеки від 11.05.2015 року було укладено на виконання зобов'язань ТзОВ «Самфір» саме за договором кредитної лінії №ВКЛ-2010427.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Будь-яких належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно ст. 376 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета