АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.,

суддів Левенця Б.Б., Соколової В.В.

при секретарі Амборській Д.І.

представника відповідача Котлярова А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень» про стягнення компенсації за порушення авторського права та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про стягнення з ТОВ «Український тиждень» компенсації за порушення виключних майнових авторських прав на фотографічний твір у розмірі 20 мінімальних розмірів заробітних плат, встановлених законом на час ухвалення рішення у справі, замість відшкодування збитків та стягнення доходу та відшкодування моральної шкоди у сумі 30000 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що він є професійним фотографом, йому належить авторство фотографічного твору «ІНФОРМАЦІЯ_3» / «ІНФОРМАЦІЯ_4», на якому позує дівчинка у народному вбранні.

У друкованому журналі, а також у його електронній версії, що доступна у мережі Інтернет, «Український тиждень» (НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_2 року) для статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» було використано цей твір, на що згоди він не надавав.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що твір використано у як частину колажу із іншою фотографією, яка викликає неприємні враження, що вплинуло на його репутацію та на що поскаржилась мати дівчинки. Такі обставини призвели до моральних страждань.

Посилаючись на викладені обставини, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ТОВ «Український тиждень» 64000 грн. компенсації за порушення авторських прав, 3000 грн. моральної шкоди та 543,60 грн. судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ТОВ «Український тиждень» подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, провадження у справі закрити.

В апеляційній скарзі посилається на необґрунтованість позовних вимог. Зазначає, що колаж взято з мережі Інтернет, він опублікований на сайті, який не належить ТОВ «Український тиждень», та у журналі зроблено посилання на цей сайт. За вказаних обставин відсутня винна поведінка та підстави для правової відповідальності.

Посилається на те, що колаж використано як ілюстрацію до статті журналу у спосіб, що виправдовується ч.1 ст.21 Закону України «Про авторське право і суміжні права», малось на меті відобразити об»єктивні суспільні явища, реакцію громадян на конкретну подію у співвідношенням із змістом статті.

Зазначає, що рішення суду суперечить рішенню Європейського суду з прав людини у справі «Редакція газети «Правое дело» і Штекель проти України».

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач в судове засідання не з"явився, подав письмові заперечення на апеляційну скаргу та заяву про розгляд справи за відсутності позивача і його представника.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що позивач є автором фотографічного твору «ІНФОРМАЦІЯ_4», що підтверджується наданим кольоровим примірником вказаного твору, у правому нижньому куті якого поверх зображення нанесено знак охорони авторського права, який складається з латинської літери «С» у колі, імені особи, яка має авторське право - ОСОБА_2, і року публікації твору - 2011 року; Свідоцтвом про реєстрацію авторського права на Збірку фотографічних творів «ІНФОРМАЦІЯ_4» від ІНФОРМАЦІЯ_5 року за НОМЕР_2.

На 6-7 сторінках журналу «Український тиждень» (НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_2 року) у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» розміщенні поруч фотографія дівчинки, авторство на яку належить позивачу, та фотографія чоловіка, під якими наявний напис «фашистка и антифашист современные украинские реалии» (мовою оригіналу).

Журнал, а також скірншот його електронної версії, розміщено в мережі Інтернет за посиланням:ІНФОРМАЦІЯ_6

Відповідно до Висновку судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у цивільній справі №466/1948/15-ц від 14 травня 2015 року, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, підтверджено факт того, фотографія дівчини у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» на сторінці 6-7 електронної версії журналу «Український тиждень» (НОМЕР_1) від ІНФОРМАЦІЯ_2 року) є використанням, шляхом відтворення фотографічного твору «ІНФОРМАЦІЯ_4», використання фотографічного твору, що відбулося не у обсязі, виправданому поставленою метою.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що використання фотографічного твору відбулось з порушенням законодавства про охорону авторських прав, а відтак автор має право на компенсацію за це порушення.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Стаття 9 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів визначає, що автори літературних і художніх творів, охороняються цією Конвенцією, користуються виключним правом дозволяти відтворення цих творів будь-яким чином і в будь-якій формі. За законодавством країн Союзу зберігається право дозволяти відтворення таких творів у певних особливих випадках за умови, що таке відтворення не завдає шкоди нормальному використанню твору і не зачіпає будь-яким необґрунтованим способом законні інтереси автора.

Відповідно до ст.8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що фотографічні твори, у тому числі твори, виконані способами, подібними до фотографії, є об'єктами авторського права .

Відповідно до пункту 4 частини першої ст.21 цього Закону без згоди автора (чи іншої особи, яка має авторське право), але з обов'язковим зазначенням імені автора і джерела запозичення, допускається відтворення з метою висвітлення поточних подій засобами фотографії або кінематографії, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення творів, побачених або почутих під час перебігу таких подій, в обсязі, виправданому інформаційною метою.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що фотографічний твір було використано відповідачем з метою проінформувати читача про те, як Інтернет-спільнота відреагувала на суспільне явище - суспільний захід під назвою "У Європу без фашистів", відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до Висновку судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у цивільній справі №466/1948/15-ц від 14 травня 2015 року, фотографія дівчини у статті "ІНФОРМАЦІЯ_1" є використанням, шляхом відтворення фотографічного твору "ІНФОРМАЦІЯ_4", що відбулося не у обсязі, виправданому поставленою метою.

При цьому, у висновку судової експертизи зазначено, що стаття під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1", у ілюстраціях до якої відтворено фотографічний твір "ІНФОРМАЦІЯ_4", задовольняє саме тематичні інтереси (а не інформаційні потреби) певної групи читачів, а також практично позбавлена інформаційної мети.

Окрім того, у висновку зазначається, що "тематичний (не інформаційний) зміст публікації не здатен виконувати роль змістовного контексту фотографії. Брак інформаційного наповнення статті унеможливлює виникнення єдиного інформаційного змісту фотографічного твору. У свою чергу, багатозначність змістових характеристик фотографії "ІНФОРМАЦІЯ_4", використаної у якості ілюстрації до статті, змушує замислитися над темою публікації, але вона не отримує необхідного інформаційного навантаження, яке б дозволило вести мову про виправданість використання цього фотографічного твору задекларованій інформаційній меті".

Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування наведених вище даних висновку судової експертизи, відтак колегія суддів доходить висновку, що такої складової правомірного відтворення твору без згоди автора як відтворення з метою висвітлення поточних подій засобами фотографії або кінематографії, публічне сповіщення або інше публічне повідомлення творів, побачених або почутих під час перебігу таких подій, в обсязі, виправданому інформаційною метою, відповідачем не дотримано.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування принципу журналістського імунітету від цивільної відповідальності колегія суддів відхиляє та зазначає наступне.

Відповідно до п.4 ст.42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього.

За положеннями ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов"язане з обов"язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров"я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Свобода вираження поглядів, захищена статтею 10 Конвенції, становить необхідну основу демократичного суспільства (справа Хендісайд проти Сполученого Королівства, 7 грудня 1976 року). Втручання з боку Держави у здійснення цієї свободи можливе за умови, якщо воно є "необхідним у демократичному суспільстві", тобто згідно з прецедентним правом Суду, воно повинно відповідати "нагальній суспільній потребі", бути пропорційним законній меті і бути обґрунтованим судовими рішеннями, що містять відповідну і достатню мотивацію.

У рішенні у справі Редакція газети "Правое дело" і Штекель проти України ( №3014,05, 5 травня 2011 року) Суд визнав, що стаття 10 Конвенції повинна тлумачитися як така, що покладає на держави позитивний обов"язок щодо встановлення належної нормативно-правової бази для забезпечення ефективного захисту свободи вираження поглядів журналістів в Інтернеті. Розглядаючи справу, відповідно до статті 10 Конвенції Суд встановив, що втручання, з приводу якого була подана скарга, не було "передбачене законом", як це вимагає другий пункт цієї статті, оскільки у відповідний час українське законодавство не надавало захист журналістам, повторно публікуючим матеріали з Інтернету. У цій справі текст носив дифамаційний характер і був знайдений в мережі Інтернет. Суд вказав, що національні суди відмовилися поширювати на цю ситуацію дію положень, які захищали друковані засоби масової інформації. На думку Суду, повне виключення такої інформації (отриманої з Інтернету) зі сфери застосування законодавчих гарантій журналістських свобод може саме по собі спричинити неправомірне втручання у свободу преси, гарантовану статтею 10 Конвенції. У цій справі Суд дійшов висновку, що враховуючи недостатність у національному законодавстві належних гарантій для журналістів, які використовують інформацію, отриману з Інтернету, заявники не могли достатньою мірою передбачити наслідки, до яких могла призвести оскаржувана публікація.

Окрім того, колегія суддів також зазначає, що захист журналістів здійснюється за умови того, що вони діють сумлінно і надають достовірну і точну інформацію відповідно до подання про відповідальну журналістську діяльність (Штоль проти Швейцарії, №69698/01,2007).

Вирішуючи спір, колегія суддів ураховує зазначені вище вимоги законодавства та наведену практику Європейського суду з прав людини та виходить з того, що, при використанні інформації, отриманої з мережі Інтернет, на журналістів може розповсюджуватись принцип "умовного імунітету від відповідальності", проте такий імунітет не є безумовним та повинен коригуватися з урахуванням притаманних цій технології рис.

Відтак, колегією суддів ураховується, що відповідачем було відтворено і розповсюджено контрафактний примірник твору із сайту demotivators.to, який не є провіреним джерелом, сам по собі сайт є сатиричним та усі матеріали створюються відвідувачами цього сайту. Відтворення фотографічного твору відбулося не у обсязі, виправданому поставленою метою, а сприяло задоволенню тематичних інтересів певної групи читачів та позбавлено інформаційної мети. Відтворення відбулось без обов"язкового зазначення імені автора, а посилання на сайт виконано у спосіб, який не дозволяє пересічному читачу отримати інформацію про інше (попереднє) джерело такої публікації.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що відповідач мав достатньою мірою передбачати наслідки використання фотографічного твору, який є об"єктом авторського права, дії відповідача не можна уважати сумлінними, а відтворення фотографічного твору відбулось з порушенням законних інтересів автора та у спосіб, який не дозволяє вести мову про виправданість його використання, відтак має наслідком настання цивільної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення компенсації відхиляються колегією суддів, оскільки факт порушення майнових прав суб"єкта авторського права є доведеним, розмір компенсації визначено судом у відповідності до вимог ст.52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та з урахуванням роз"яснень , викладених в постанові пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" №5 від 04 червня 2010 року, висновки суду в цій частині є логічними та послідовними.

Окрім того, судом першої інстанції в належний спосіб мотивовано висновок про стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначено з урахуванням обставин справи, виходячи з вимог розумності та справедливості. Доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновок суду в цій частині.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 305, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Український тиждень» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В.Поліщук

Судді Б.Б. Левенець

В.В.Соколова