Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4529/17 Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

секретаря: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Вільнянськ» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Зазначав, що в 1976 році він був прийнятий на роботу до Вільнянського Міжколгоспного об'єднання по виробництву яєць та м'яса птиці на посаду головного інженера, яке неодноразово реорганізовувалось і на теперішній час його правонаступником є відповідач - Сільськогосподарський виробничий кооператив «Вільнянськ». У 1986-1990 роках його неодноразово звільняли із займаної посади за ініціативою роботодавця, проте судовими рішеннями він поновлювався на роботі. У 2013 році він отримав довідку для перерахунку пенсії, і з вказаної довідки вбачається, що за час вимушеного прогулу йому не нарахували та не виплатили заробітну плату, а саме за період з лютого 1987 року по серпень 1987 року включно, та за період з грудня 1990 року по травень 1991 ріку. Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути не виплачену заробітну плату за вимушений прогул, який складає 13 місяців, з розрахунку мінімальної заробітної плати, що складає 41 600грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту наявності заборгованості із заробітної плати за 1987-1991 р.р.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на такі обставини.

Встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з вересня 1976 року перебував у трудових відносинах з Вільнянським міжгосподарським підприємством по птахівництву, правонаступником якого є СВК «Вільнянськ» (а.с.4, 5-7).

Протягом 1986р.-1992 р. ОСОБА_3 неодноразово звільняли з роботи за ініціативою роботодавця, проте, як зазначав позивач, судовими рішеннями Вільнянського народного суду Запорізької області його поновлювали на роботі і з відповідача на його користь судовими рішеннями стягувалася заробітна плата за час вимушеного прогулу.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про наявність заборгованості із заробітної плати, позивач зазначав, що роботодавець не виплатив йому заробітну плату за час вимушеного прогулу, що підтверджується довідкою від 03.06.2013 р. про заробітну плату для обчислення пенсії, із якої вбачається, що за лютий-липень 1987р., січень-травень 1990р. і лютий-листопад 1992 р. заробітна плата ОСОБА_3 не нараховувалася.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що за архівними даними ніякої заборгованості перед ОСОБА_3 кооператив не має, довідка про нараховану і виплачену заробітну плату видавалася на підставі документів бухгалтерського обліку.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України (в редакції Закону на час вирішення справи у суді першої інстанції). Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (в редакції Закону на час вирішення справи судом першої інстанції) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази про наявність заборгованості відповідача із заробітної плати за 1986-1991р.р. перед ОСОБА_3

Крім того, за положенням ст.ст.233,235 КЗпП УРСР (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин) строк звернення працівника до суду за вимогами про захист порушеного трудового права встановлювався у три місяці, а за вимогами про поновлення на роботі - в один місяць. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно вирішує вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зважаючи на те, що законодавцем у 1987-1991 р.р. встановлювався скорочений строк для звернення до суду за захистом порушеного трудового права ( в тому числі і за вимогами про стягнення заробітної плати), питання про оплату вимушеного прогулу підлягало обов'язковому вирішенню органом, що розглядав трудовий спір, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має заборгованість із заробітної плати є неспроможними.

Доводи ОСОБА_3 про те, що судовими рішеннями при поновленні на роботі з кооперативу стягувався середній заробіток за час вимушеного прогулу, проте судові рішення так і не були виконані відповідачем, належними і допустимими доказами не підтверджені. Діючими нормами ЦПК не передбачено повторне стягнення заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із невиконанням судових рішень.

Не зазначення у довідці про доходи позивача сум, які стягувалися на його користь при поновленні на роботі, не свідчить про невиконання відповідачем судових рішення і про наявність будь-якої заборгованості за 1986-1991р.р.

Посилання ОСОБА_3 на те, що відповідач не виплатив йому майновий і земельний пай, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки з вимогами про виділення земельного або майнового паю в цій справі позивач до суду не звертався і такі вимоги судом першої інстанції не розглядалися.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про відмову у позові.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 374,375,382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 листопада 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: