Єдиний унікальний номер 219/1632/17 Номер провадження 22-ц/775/692/2017
Головуючий у 1 інстанції Конопленко О.С.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.

суддів Груіцької Л.О., Новікової Г.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області про визнання незаконною постанови та зобовязання виплатити одноразову допомогу сімї у звязку із смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бахмут Донецької області про визнання незаконною постанови та зобовязання виплатити одноразову допомогу сімї у звязку із смертю потерпілого.

Зазначав, що його син ОСОБА_4 для проходження виробничої практики був прийнятий учнем підземного гірничого робітника з повним робочим днем на дільницю КТ-9 ПАТ «Шахтоуправління «Покровське». 14.06.2016 року з сином стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, внаслідок якого син загинув.

Вважаючи, що на підставі частини 3 ст. 41, частини 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» у звязку із смертю сина він, як батько померлого, який не працює та доглядає братів померлого, які не досягли восьмирічного віку, зокрема, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, має право на одноразову допомогу у сумі 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплат, 10.11.2016 року звернувся до відповідача з заявою про виплату страхової суми.

За його заявою відповідач виніс постанову № 0503/1400/1400/1 від 30.11.2016 року про припинення страхових виплат, оскільки не підтверджено факт спільного проживання заявника з потерпілим.

Посилаючись на те, що зазначена постанова не відповідає вимогам закону, просив:

- визнати постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області № 0503/1400/1400/1 від 30.11.2016 року про припинення страхових виплат особам, які мають на них право у разі смерті потерпілого ОСОБА_4, незаконною;

- зобовязати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області виплатити йому одноразову допомогу сімї потерпілого у разі смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі, що дорівнює 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату (а.с. 2-4).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2017 року у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 27).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с. 32-33).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 06 лютого 2017 року (а.с. 22), доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Представник відповідача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бахмут Донецької області ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності юридичної особи від 31.03.2017 року за № 06-643 (а.с. 56), просила вирішити апеляційну скаргу на розсуд суду через неоднаковість судової практики.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а ухвала суду скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд з наступних підстав:

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує рішення субєкта владних повноважень та просить зобовязати відповідача вчинити певні дії, повязані зі здійсненням владних управлінських функцій, тобто позовна заява подана з публічно-правового спору фізичної особи із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, розгляд якого здійснюється в порядку адміністративного судочинства (а.с. 27).

З таким висновком суду погодитися не можливо, до нього суд дійшов, порушивши норми процесуального права.

Згідно із ст. 8 Закону України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частини 1 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які викладені в пунктах 2, 3 постанови від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Стаття 17 КАС України визначає юрисдикцію адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, зокрема встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Під субєктом владних повноважень слід розуміти орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 ст. 3 КАС України).

Тобто, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність спору про право цивільне та субєктний склад такого спору.

З матеріалів справи встановлено, що спір між ОСОБА_1 та відповідачем виник з приводу права ОСОБА_1 на страхову виплату, передбачену частиною 6 ст. 42 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про державне соціальне страхування» (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII).

Відповідно до частини 6 ст. 42 Закону України «Про державне соціальне страхування» (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у звязку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Згідно із ст. 9 зазначеного Закону основними завданнями Фонду та його робочих органів є: реалізація державної політики у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у звязку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування; надання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг відповідно до цього Закону; профілактика нещасних випадків; здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності; здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду; аналіз та прогнозування надходження коштів від сплати єдиного внеску.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи субєктний склад сторін такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 5 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 23.09.1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування України та його робочі органи є правонаступниками Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції цього Фонду в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, відділень у районах і містах обласного значення.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції помилково визначив статус відповідача, як субєкта владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України ув м. Бахмут Донецької області не є субєктом владних повноважень у розумінні пункту 7 частини 1 ст. 3 КАС України, є обгрунтованими.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_1 та відповідачем виник спір саме про право цивільне. Відповідач не визнає право позивача ОСОБА_1 на страхову виплату, передбачену частиною 6 ст. 42 Закону України від 23.09.1999 року № 1105-ХІV «Про державне соціальне страхування» (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII), посилаючись на те, що ОСОБА_1 не підтверджено факт спільного проживання з потерпілим ОСОБА_4, який помер 14 червня 2016 року.

В позовній заяві позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, наводить обставини саме того, що він та потерпілий є членами однієї сімї.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про публічно-правовий характер спору, що виник між сторонами.

Питання про відкриття провадження у справі судом першої інстанції вирішено з порушенням порядку, встановленого ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 ст. 312 ЦПК України якщо суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі, яка постановлена з порушенням порядку, встановленого для вирішення цього питання, підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Клопотання позивача про передачу справи на новий розгляд не ґрунтується на процесуальному законі, оскільки провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ще не відкрито і ця обставина перешкоджає розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 307, ст. 312, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 березня 2017 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати, питання щодо відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до Артемівського міськрайонного суду Донецької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_6