Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 415/6253/16-ц
Провадження № 22ц/782/224/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» березня 2017 року м.Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого Лозко Ю.П.

суддів: Назарової М.В., Орлова І.В.,

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 30 листопада 2016 року по цивільній справі за поданням державного виконавця відділу ДВС Лисичанського МУЮ ОСОБА_3, погоджене з в.о. начальника ВДВС Лисичанського МУЮ ОСОБА_4 про вжиття заходів для забезпечення виконання рішення суду шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 30 листопада 2016 року задоволено подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання зобовязань, покладених згідно виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду від 05.03.2014 року по справі №308/12856/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» боргу на загальну суму 1206759,61 грн.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд, скасувати ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 30 листопада 2016 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні подання державного виконавця ВДВС Лисичанського міського управління юстиції Луганської області про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 п.3 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Згідно ч. 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування вищевказаного подання ВДВС Лисичанського МУЮ суду було надано: копію акту державного виконавця від 10.10.2016р.; копію виконавчого листа від 17.02.2014 р. у справі №308/12856/13-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 150603,08 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.06.2013 року складає 1203318,61 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3441,00грн.; копію постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 01.08.2016р.; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.09.2016р.;копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 16.09.2016р.; копію запиту державного виконавця до Регіонального сервісного центру МВС у Луганській області щодо інформації про наявність зареєстрованих транспортних засобів, належних на праві власності ОСОБА_2 від 16.09.2016р.; копію виклику державного виконавця на імя ОСОБА_2 для сплати боргу за виконавчим документом від 16.09.2016р.; копію відповіді на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які отримують пенсії стосовно ОСОБА_2 від 20.09.2016р.; копію відповіді на запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи стосовно ОСОБА_2 від 20.09.2016р.; копію відповіді на запит до Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржниками юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями від 20.09.2016р.; копію відповіді на запит до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб щодо ОСОБА_2 від 21.09.2016р.; копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №69399942 від 30.09.2016р.

Відповідно до вимог частини 2 статті 377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Суд першої інстанції під час вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 розглянув вищевказане подання без участі заявника державного виконавця. Не перевірив обставини стосовно того, чи був боржник ОСОБА_2 повідомлений про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог ч.1 ст.31,47 Закону України «Про виконавче провадження» та чи мало місце ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Розглянувши подання державного виконавця, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, проте у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд у порушення вимог ч.1 п.3 статті 210 ЦПК України не зазначив мотиви, з яких дійшов таких висновків, постановляючи ухвалу, якою було задоволено вищевказане подання.

Отже, судом був порушений порядок розгляду подання державного виконавця.

Крім того, висновки суду про обґрунтованість вказаного подання не відповідають принципу справедливого судового розгляду в розумінні ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання будь-якого судового рішення є невідємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст.6 Конвенції, яка розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суду вважає ухвалу суду першої інстанції слід скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи ухвалу суду з вказаних підстав, колегія суддів не вправі надавати правову оцінку доводам апеляційної скарги щодо необґрунтованості подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки така оцінка буде надана судом першої інстанції під час нового судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 210, 312, 313-315, 317, 319, 323-325, 377-1 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 30 листопада 2016 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: