САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/6959/16-ц
Провадження № 2/206/316/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" грудня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві - Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 Вільєвич, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності на 5/6 часток домоволодіння №6 по вул. Аграрній в м. Дніпро, яке в цілому складається з: житлового будинку А-1, А'-І - житлової прибудови, А2 -1 прибудови, а-1 - прибудови, а'-1 - веранди загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею -33,8 кв.м; господарських будівель та споруд: Г- вбиральні, Д - бані-сараю, Е - сараю, З - навісу, И- навісу, К - сараю, Л - сараю, М - навісу, Н - навісу, споруд -№1-12,І, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, який помер 19 листопада 2013 року.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що її свекру ОСОБА_9 на праві власності належало домоволодіння №6 по вул. Аграрній в м. Дніпро (ОСОБА_1). ОСОБА_9 був людиною похилого віку, хворів, його син, а її чоловік ОСОБА_10, не міг з обєктивних причин, надавати йому допомогу. Відповідач ОСОБА_3 проживав в Росії. Ще один син ОСОБА_10 проживав в Дніпрі, але свого батька тільки провідував. Фактично тільки вона надавала допомогу та здійснювала необхідний догляд за своїм свекром. Враховуючи викладені обставини 04 листопада 2008 року ОСОБА_9 склав заповіт, яким належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку за адресою: м. Дніпро (ОСОБА_1), вул. Аграрна, буд. 6 заповів їй. 05 квітня 2012 року помер її чоловік ОСОБА_10 ОСОБА_9 помер 19 листопада 2013 року. Вона в 6-ти місячний строк з моменту його смерті подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Також спадщину прийняв відповідач, який має право на обов'язкову частку у спадщині, так як на момент смерті свого батька він досяг пенсійного віку.

Обов'язкова частка у спадщині відповідача ОСОБА_3 складає 1/6 частину домоволодіння №6 по вул. Аграрній в м. Дніпро з наступних підстав. При відсутності заповіту на спадщину могли б претендувати спадкоємці першої черги: відповідач ОСОБА_3, рідний брат відповідача ОСОБА_10 та її діти: дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, на частку свого батька ОСОБА_10 в порядку спадкування за правом представлення. Таким чином, частка кожного спадкоємця за законом склала б 1/3 частину домоволодіння, а обов'язкова частка складає половину частки за законом, тобто (1/3:2) 1/6 частину. Її частка в праві власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом складає 5/6 його частин. Після смерті спадкодавця зясувалося, що правовстановлюючий документ на будинок відсутній. Більше 2-х років вона сподівалася, що разом з відповідачем оформить свої спадкові права, але він не має наміру приїжджати в Дніпро. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона надала нотаріусу всі документи, які мала, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 січня 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв'язку з відсутністю в неї на руках правовстановлюючих документів на нерухоме майно на ім'я спадкодавця. У звязку з чим, вона була вимушена звернутися до суду з дійсною позовною заявою.

Ухвалою суду від 23 грудня 2016 року відкрито провадження по даній справі.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності та з посиланням на підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 будучи допитаним в порядку судового доручення пояснив, що не заперечує проти розгляду справи в його відсутності, оскільки не має наміру з'являтися до суду. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на 5/6 частин спірного домоволодіння, також заперечень не мав.

Треті особи ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 мав трьох дітей ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_10, що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які мітяться в матеріалах справи.

04.11.2008 року державним нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 був посвідчений заповіт, яким ОСОБА_9 заповів ОСОБА_2 належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку за адресою: м. Дніпро (ОСОБА_1), вул. Аграрна,6, (а.с. 10).

05 квітня 2012 року помер син ОСОБА_9 ОСОБА_10. (а.с.12).

19 листопада 2013 року помер ОСОБА_9 (а.с.11).

Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на вищезазначене нерухоме майно.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка).

Відповідно ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи №666/2013, з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8, протягом шести місяців до нотаріальної контори звернулись: позивач ОСОБА_2, як спадкоємець за заповітом та відповідач ОСОБА_3, син померлого, як спадкоємець за законом згідно ст. 1241 ЦК України (має право на обов'язкову частку у спадкуванні, оскільки на час відкриття спадщини досяг пенсійного віку).

Окрім них, спадкоємцями за законом у разі відсутності заповіту був би син померлого ОСОБА_10, який також своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та його онуки ОСОБА_5, ОСОБА_6, які є спадкоємцями частки свого батька ОСОБА_12 в порядку спадкування за правом представлення.

Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

В січні 2015 року позивач звернулася до державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9, на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Аграрна,6.

Однак, нотаріус своєю постановою від 30.01.2015 року відмовив їй у видачі свідоцтва, оскільки у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно на імя спадкодавця.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Як вбачається з довідки КП «ОСОБА_1 міжміське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_1 обласної ради №1110 від 10.02.2015 року, ОСОБА_9 на підставі договору про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого 4-ю ДДНК 16.06.1954 за реєстром №1-3890, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №423 за реєстровим №4, належало домоволодіння №6 по вул.. Аграрна в м. Дніпро (ОСОБА_1) (а.с.5).

Отже, ОСОБА_9 набув право власності на вищезазначене домоволодіння та оформив документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним на той час законодавством, а сама по собі відсутність на руках у позивача правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння не припиняє право власності померлого на спірне нерухоме майно, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством.

Відповідно до технічного паспорту домоволодіння №6 по вул. Аграрна в м. Дніпро (ОСОБА_1) складається з: житлового будинку А-1, А'-І - житлової прибудови, А2 -1 прибудови, а-1 - прибудови, а'-1 - веранди загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею -33,8 кв.м; господарських будівель та споруд: Г- вбиральні, Д - бані-сараю, Е - сараю, З - навісу, И- навісу, К - сараю, Л - сараю, М - навісу, Н - навісу, споруд -№1-12,І (а.с.6-9).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із змісту ст. 392 ЦК України самостійна вимога власника про визнання його права власності на певне майно передбачає володіння власником спірним майном та наявність сумнівів інших осіб щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації власником свого права власності через такі сумніви чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Судовою практикою визнається можливість подання позову про визнання права власності за ст. 392 ЦК України, за відсутності іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права, зокрема, у разі втрати документа, що засвідчує право власності особи на річ, за відсутності можливості одержати у відповідних органах дубліката правовстановлюючого документа.

Так, постановою завідувача державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області від 07.09.2015 року було відмовлено ОСОБА_2 у видачі дублікату правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння на імя спадкодавця та розяснено право вирішення даного питання в судовому порядку (а.с.13).

Частиною п'ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Проте, відсутність правовстановлюючого документа не зумовлює позбавлення особи прав щодо майна, а ст. 1296-1298 ЦК України визначено, що питання про право на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, враховуючи, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину через відмову нотаріусів у видачі свідоцтва про право на спадщину та реалізувати свої права на успадковане майно в досудовому порядку, визнання за нею права власності на успадковане майно можливе лише судом.

Отже, суд приходить до висновку, що з урахуванням обовязкової частки відповідача за позивачем підлягає визнанню право власності на 5/6 часток домоволодіння №6 по вул. Аграрній в м. Дніпро в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, за відсутності учасників справи.

Керуючись ст. ст. 263-265,268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/6 часток домоволодіння №6 по вул. Аграрна в м. Дніпро (ОСОБА_1), яке в цілому складається з: житлового будинку А-1, А'-І - житлової прибудови, А2 -1 прибудови, а-1 - прибудови, а'-1 - веранди загальною площею 65,5 кв.м, житловою площею -33,8 кв.м; господарських будівель та споруд: Г- вбиральні, Д- бані-сараю, Е- сараю, З - навісу, И- навісу, К - сараю, Л - сараю, М - навісу, Н - навісу, споруд -№1-12,І, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, який помер 19 листопада 2013 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Зайченко С.В.