Провадження №2/760/3715/17
Справа №760/6329/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про повернення позовної заяви/

25 жовтня 2017 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний Банк" ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21 254 752,87 грн.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27.04.2017 позовну заяву залишено без руху, позивачу наданий термін у 5 днів з моменту отримання копії ухвали для виправлення недоліків позовної заяви.

Відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення зазначеної вище ухвали, остання була отримана позивачем 12.10.2017.

Однак, вимоги вищезазначеної ухвали були не виконані, зокрема, позивачем не сплачено судовий збір за заявлені ним вимоги, натомість, 10.10.2017 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання, в якому він просив суд відстрочити сплату судового збору по даній справі до ухвалення рішення по справі, посилаючись на тяжке матеріальне становище.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 25.10.2017 в задоволенні заяви Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний Банк" ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовлено.

Таким чином, вимоги ухвали судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27.04.2017 не були виконанні, а саме в порушення вимог ч.5 ст. 119 ЦПК України не було подано доказів сплати судового збору.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд, в тому числі представлення оригіналу квитанції про сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України) є імперативним правилом в тому числі і для суду.

Оскільки, позивачем відповідно до ухвали судді не виконано всі вимоги, які є передумовою відкриття провадження у справі, то позовна заява вважається неподаною і має бути повернута позивачу.

Керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "Всеукраїнський акціонерний Банк" ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя: