Справа № 362/5785/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/5263/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 4 19.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Березовенко Р.В.,
суддів:Олійника В.І., Лівінського С.В.,
з участю секретаряВергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, що діє в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_6 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, яке було придбане у шлюбі з відповідачкою, починаючи з 22 жовтня 1980 року, який за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року розірвано.

Позивач просив здійснити поділ майна подружжя, виділивши у його власність земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1; земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1; житловий будинок загальною площею 85,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1; незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 320,3 кв.м. з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 Київської області, а у власність відповідачки в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя автомобіль МАZDА-3 2008 року випуску номер кузову НОМЕР_3; автомобіль NISSAN QASHQAI 2008 року випуску номер кузов НОМЕР_4.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено.

Виділено у власність ОСОБА_7 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя:

- земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1;

- земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1;

- житловий будинок загальною площею 85,9 кв.м., розташований по АДРЕСА_1;

- незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 320,3 кв.м. з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 Київської області.

Виділено у власність ОСОБА_8 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя:

- автомобіль МАZDА-3 2008 року випуску номер кузову НОМЕР_3;

- автомобіль NISSAN QASHQAI 2008 року випуску номер кузов НОМЕР_4.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3 410 грн. 40 коп. судового збору у справі.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким здійснити поділ майна між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з урахуванням ліквідності майна, та наявності боргового зобов'язання ОСОБА_8, встановленого рішенням Апеляційного суду Київської області від 03.04.2013 року у справі №2-90/12 (провадження №22ц/780/1376/13) на користь ОСОБА_9 у сумі 957 556.28 грн., що виникло в інтересах подружжя.

В порядку поділу майна подружжя стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі законного представника ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10 879 230 грн. боргу за договором позики та 78 326,28 - 3% річних від простроченої суми, всього - 957 556.28 грн.

При цьому апелянт зазначає, що відповідно до п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільною ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60. 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

З наведених норм права вбачається, що грошове зобов'язання у сумі 957 556,28 грн., що виникло у ОСОБА_8 перед ОСОБА_9 па підставі договору позики, підтверджене судовим рішенням, позивач та відповідач мають виконувати солідарно.

Відповідно до ст. 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Оскільки договір позики укладався ОСОБА_8 в інтересах сім'ї і отримані за цим договором кошти використані для задоволення потреб сім'ї, обов'язок виконання умов договору позики щодо повернення коштів кредитору виникає солідарно в обох із подружжя.

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд України (постанова Верховною Суду України від 14.09.2016 року у справі №334/5907/14-ц), яку апелянт просить врахувати під час перегляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2013 року у справі № 362/5808/13-ц, що набрало законної сили, зареєстрований 21 травня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Голосіївського районного відділу юстиції у м. Києві, актовий запис № 343, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 22 квітня 2008 року на ім'я ОСОБА_8 зареєстровано автомобіль NISSAN QASHQAI 2008 року випуску номер кузов НОМЕР_4 (а.с. 3).

Відповідно до технічного паспорту, інвентаризаційний номер 1385, реєстраційний номер 116, житловий будинок по АДРЕСА_1 23 березня 2009 року заінвентаризовано на ім'я ОСОБА_8 Вартість житлового будинку загальною площею 320,3 кв.м. становить 1 145 728 грн. (а.с. 5-9).

У відповідності до договору купівлі-продажу, посвідченого 05 жовтня 2004 року державним нотаріусом Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 1-4188, ОСОБА_8 05 жовтня 2004 року придбала житловий будинок з надвірними будівлями вартістю 114 600 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1, право власності на який зареєстровано за останньою (а.с. 11-13).

Як вбачається із державних актів на право власності на земельні ділянки виданих 27 жовтня 2005 року, право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташовану по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1, зареєстроване на ім'я ОСОБА_8 (а.с. 14).

За свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 від 21 березня 2008 року на ім'я ОСОБА_8 зареєстровано автомобіль МАZDА-3 2008 року випуску номер кузову НОМЕР_3 (а.с. 32).

Висновком незалежної оцінки ринкової вартості колісних транспортних засобів, що належать ОСОБА_8 від 08 жовтня 2015 року, ринкова вартість NISSAN QASHQAI 2008 року випуску номер кузов НОМЕР_4 складає 292 300 грн., ринкова вартість автомобіля МАZDА-3 2008 року випуску номер кузову НОМЕР_3 складає 230 000 грн. (а.с.64-95).

Відповідно до заяви, посвідченої 28 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованої в реєстрі за № 1853, ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_7 в рахунок компенсації за розподіл сумісного майна подружжя 685 897 грн. 74 коп. (а.с.98-99).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що вартість 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, яку просить виділити у своє володіння позивач складає 1 260 328 грн.(1 145 728 грн. + 114 600 грн.), а вартість 1/2 частини, що виділяється відповідачці складає з урахуванням отриманих нею коштів становить 1 208 197 грн. 74 коп. (292 300 грн.+ 230 000 грн.+ 685 897 грн. 74 коп.), що свідчить про поділ майна подружжя із незначним відхиленням від ідеальних часток, що на думку суду першої інстанції є можливим, беручи до уваги визнання позову відповідачкою і згоду на такий поділ майна.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач позов визнала, про що заявила в судовому засіданні, визнання нею позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є всі правові підстави для здійснення поділу спільного сумісного майна подружжя у відповідності до запропонованого позивачем варіанту.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки його було зроблено на неповно з»ясованих обставинах справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права і він є помилковим.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презюмуючи рівність часток подружжя у спільній сумісній власності, діюче сімейне законодавство тим не менш передбачає можливість відступу від рівності часток, однак за наявності певних передбачених законом умов.

Відповідно до положень п.п.22-24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Якщо такий договір укладено усно, він може бути взятий до уваги судом в майбутньому у разі поділу будинку.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, в порушення зазначених норм права вважав за можливе задовольнити позов і поділити спільне майно подружжя з відхиленням від ідеальних часток, за варіантом, запропонованим позивачем, незважаючи на вимогу закону щодо рівності часток у спільному майні подружжя та відсутність будь-яких передбачених законом умов необхідних для відступу від рівності часток.

Крім того, беручи до уваги заяву про отримання грошової компенсації, проведеної під час розгляду справи судом та врахування її під час поділу між сторонами, суд першої інстанції діяв в порушення норм ст. 71 СК України, оскільки така компенсація можлива лише за умови попереднього внесення її на депозитний рахунок суду, чого зроблено не було.

При цьому, судом також не було враховано вимоги ч. 4 ст. 71 СК України щодо присудження грошової компенсації лише у разі доведеності тих обставин, що поділ майна в натурі є неможливим.

Крім того, під час розгляду справи, судом першої інстанції не було встановлено всіх обставин справи, а саме наявності на час поділу між сторонами арешту спірного майна, існування боргових зобов»язань відповідачки (подружжя) перед третіми особами, і своїм рішенням фактично перевів все майно боржника ОСОБА_8 (яке перебувало під арештом) на ім»я її бувшого чоловіка, таким чином порушивши права інших осіб, зокрема апелянта, щодо своєчасного виконання рішення суду.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції приймаючи визнання позову відповідачем та ухвалюючи рішення діяв в порушення норм, як матеріального, так і процесуального права, оскільки таке визнання супепечить закону та порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження тих обставин, що майно, яке заявлене до поділу на час розгляду справи судом першої інстанції належить сторонам у справі подано не було.

Натомість, апелянтом надано докази того, що під час шлюбу об»єкти спільного майна віджуджувалися відповідачем і не належали йому на час розгляду справи судом, а тому колегія суддів має обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин (ст. 82 ЦПК України).

Враховуючи наведене та заяву представника позивача, щодо достатності, на його думку, доказів у матеріалах справи про належність майна та вимоги ст. 81 ЦПК України щодо збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи судом, колегія суддів позбавлена можливості перевірити ці обставини та ухвалити законне та обгрунтоване рішення про поділ майна в натурі.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду справи не в повній мірі дав належну оцінку встановленим обставинам та зібраним доказам, не в повній мірі визначився з характером правовідносин, що виникли між сторонами, незаконно та безпідставно прийняв визнання позову відповідачем та дійшов помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_7, які є недоведеними та необгрунтованими.

Що ж стосується доводів представника позивача щодо невірно обраного способу захисту апелянтом, викладеного ним у резолютивній частині апеляційної скарги, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення суду, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, що діє в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_6 та в своїх інтересах задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про поділ спільного майна відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

С.В. Лівінський