Справа № 462/4916/17 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/7087/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника (адвоката) - Бекерської Н.В.,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної ради Управління майном спільної власності на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2017 року в порядку забезпечення позову позивач ОСОБА_2 просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_4 може відчужити дане нежитлове приміщення на користь третіх осіб, з метою ухилення від виконання рішення суду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року заяву ОСОБА_2 - задоволено.

Накладено арешт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Дану ухвалу в апеляційному порядку оскаржило Управління майном спільної власності Львівської обласної ради.

В апеляційній скарзі, зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції не зазначено, на які саме приміщення накладено арешт (поверх, номера приміщень згідно з поверховим планом). Також, відсутні будь-які інші дані, які б давали можливість ідентифікувати майно, на яке накладено арешт. Відсутність в ухвалі інформації щодо ідентифікації арештованих нежитлових приміщень унеможливлює вчинення Львівською обласною радою чи управлінням майном спільної власності будь-яких дій щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 701,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, власником яких є Львівська обласна рада, що є грубим порушенням ст. 319 ЦК України. Зокрема, Львівська обласна рада та управління майном обмежені у передачі майна в оренду чи його відчуженні, а відтак просить суд скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника (адвоката) Бекерської Н.В., на заперечення доводів апеляційної скарги, та пояснення представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

За приписами ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позов у. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи зі змісту ст. 150 ЦПК України забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на нежитлове приміщення.

В обґрунтування необхідності вжиття заходів до забезпечення позову позивач просив: накласти арешт на нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1. При цьому вказує, що є підстави, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, оскільки на даний момент нежитлове приміщення за адресою АДРЕСА_1 оформлено на відповідачку ОСОБА_4, позивач ОСОБА_6, має підстави побоюватись, що відповідач ОСОБА_4 може відчужити дане приміщення на користь інших осіб.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із відповіді Залізничного ВДВС м. Львова від 18.12.2017 року №В-2/29918 у Залізничному відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувала на примусовому виконанні ухвала №462/4916/17, видана 25.10.2017 року Залізничним районним судом м. Львова, якою постановлено накласти арешт на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1, боржником по якій ОСОБА_4, що проживає за адресою: АДРЕСА_2. Згідно інформаційної довідки з ДРРПНМ та РПВНМ, ДРІ, ЄРЗОВНМ, на об'єкти нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, окрім НОМЕР_1 (нежитлове приміщення загальною площею 31,9 кв.м) Залізничним відділом державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області арешт не накладався, відомості про обтяження іншого майна, місцезнаходження якого АДРЕСА_1, в Реєстр не вносились. (а.с. 56)

Із врахуванням наведеного, а також того, що Залізничним ВДВС м. Львова вже виконана оскаржувана ухвала, жодних арештів на майно, що належало апелянту виконавчою службою не накладалось, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в заяві про забезпечення позову, колегія суддів прийшовши до висновку, що ухвала постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.ст. 374, 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1.ч.1 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Львівської обласної ради Управління майном спільної власності - залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 25 жовтня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета