АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року м. Дніпро

06 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі Сахарову Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 13.01.2017 року, заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди задоволено.

Накладено арешт на квартиру №7 в будинку №6 на вул. 152-ї Дивізії у м. Дніпрі, яка належить ОСОБА_3 на праві власності та на автомобіль «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1, заводський номер JMZBK14Z571520311, яка належить ОСОБА_3 на праві власності (а.с. 8).

З даною ухвалою не погодилася ОСОБА_3 та подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність ухвали судді, порушення норм процесуального права, ставить питання про її скасування (а.с. 10-12).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, ухвалу судді скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи, в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди (а.с.1-3).

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди (а.с. 8).

Задовольняючи клопотання позивача про забезпечення позову, суддя 1 інстанції керувався ст. ст. 151-152 ЦПК України та посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 " Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову , згідно із п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб. Згідно із п.4 цієї ж Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову , ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із ухвали судді вбачається, що вона фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту, а має лише посилання щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суддею першої інстанції зазначено відповідача, як власника квартири № 7 в буд. № 6 по вул. 152-ї Дивізії у м. Дніпрі та автомобіля «Мазда 3», державний номер НОМЕР_1, заводський номер JMZBK14Z571520311, однак апеляційний суд позбавлений можливості перевірити ці обставини, оскільки в виділених матеріалах справи, направлених до апеляційного суду, відсутні відомості щодо права власності на вказане майно, а в додатках до наявної копії позовної заяви навіть не зазначено, що до неї долучено правовстановлюючі документи на спірний автомобіль.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд 1 інстанції, повинен був перевірити: наявність звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Зі змісту позовної заяви, заяви про забезпечення позову та оскаржуваної ухвали, не вбачається, що судом було перевірено всі вищевказані обставини, необхідні для зясування обґрунтованості заяви, зокрема, чи є відповідачка власником майна, на яке накладено арешт, співмірність виду забезпечення позову (арешт на квартиру та автомобіль) позовним вимогам (стягнення ? частини вартості земельної ділянки) , та яким чином обрані відповідачем й застосовані судом 1 інстанції засоби забезпечення позову, його забезпечать, а їх не вжиття зробить не можливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Також, суддею не враховано, що відповідно до п.5.6.1Інструкції про проведення виконавчих дій арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам, і що застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт позивачем належним чином не вмотивовано, і може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

За таких обставин та із урахуванням того, що суддею 1 інстанції вирішено питання забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, ухвала судді підлягає скасуванню згідно із п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, з передачею питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції, відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 жовтня 2016 року - скасувати та передати питання щодо розгляду заяви про забезпечення позову на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: