Справа № 202/4916/16-ц
Провадження № 2/202/4916/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Шоста дніпропетровська держана нотаріальна контора, ОСОБА_6 про скасування рішення рішення про державну реєстрацію, визнання права власності на частку земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Шоста дніпропетровська держана нотаріальна контора, ОСОБА_6 про скасування рішення рішення про державну реєстрацію, визнання права власності на частку земельної ділянки. В обгрунтуванння позову зазначила, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради від 25 жовтня 2001 року за №2410 земельна ділянка площею 0,0915 га по вул. Іркутській, 31 у м. Дніпропетровську була передана у спільну часткову власність бабусі позивача ОСОБА_7 в розмірі 0,0576 га та батьку позивача ОСОБА_8 в розмірі 0,0338 га. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 січня 2002 року земельна ділянка за вищезазначеною адресою в розмірі 37/100 частки належала ОСОБА_8, що дорівнює 0,0338 га від її загальної площі у 0,0915 га. Відповідно до дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою від 13 жовтня 2004 року земельна ділянка в розмірі 63/100 частки належала ОСОБА_7, що дорівнює 0,0576 га від її загальної площі у розмірі 0,0915 га. Дана земельна ділянка призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, її кадастровий номер :04:044:0008. 12 лютого 2002 року батько позивача ОСОБА_8 помер. Після його смерті частку домоволодіння по вул. Іркутській, 31 у м. Дніпро на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВАС №619086 від 27 лютого 2002 року у розмірі 37/100 частки набула у власність дружина померлого мати позивачки ОСОБА_6, а право власності на 63/100 частки домоволодіння на підставі дублікату Дарування серії ВВК №885993 від 30 серпня 2004 року і дублікату свідоцтва про право власності серії САА №543573 від 12 жовтня 2004 року було зареєстровано за ОСОБА_7, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 травня 2005 року за №7343454. 27 листопада 2003 року померла ОСОБА_7, яка залишила на імя ОСОБА_9 та ОСОБА_2 заповіт, яким заповідала належну їй частину домоволодіння ОСОБА_9 21/100 частин та ОСОБА_2 42/100 частин. Після її смерті відкрилась спадщина на 63/100 частки домоволодіння та 63/100 частки земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння. 20 січня 2004 року позивачка своєчасно подала до Шостої дніпропетровської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 Однак постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 10 липня 2013 року позивачці було відмовлено через те, що 25.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 на 42/100 частин домоволодіння, а 21/100 частка залишилася відкритою для спадкоємця ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_9) І.С., однак згідно запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на ОСОБА_2 09 жовтня 2006 року КП ДМБТІ було зареєстровано право власності на 63/100 часток цього домоволодіння. Позивачці також було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на земельну ділянку у звязку з тим, що вона не надала Державний акт на право власності на неї заповідача ОСОБА_7Однак, у позивача копії вищезазначеного акту на той час не було, а в оригіналі немає і наразі. 06 березня 2014 року позивач звернулася до КП ДМБТІ із заявою про усунення розбіжностей в реєстрі прав власності на нерухоме майно стосовно належної частки у домоволодінні на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 Листом КП ДМБТІ № 2666 від 14.03.2014 року позивача було повідомлено, що під час проведення державної реєстрації прав власності за ОСОБА_2 на частину домоволодіння № 31 по вул. Іркутській на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2005 року, виданого на 42/100 частки домоволодіння було допущено описку та у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме в графі частки власника було зазначено «63/100» замість «42/100» та у звязку із невідповідністю інформації щодо права власності на частину домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську та документі, що підтверджує проведення державної реєстрації права власності, з метою уникнення в подальшому перешкод в розпорядженні набутим в порядку спадкування майном, ОСОБА_2 було надіслано листа з проханням звернутися до КП ДМБТІ для внесення необхідних виправлень. Відповідачка ОСОБА_2 до КП ДМБТІ та до ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції для внесення виправлень не зверталась. 05 червня 2014 року позивач звернулася до ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції з приводу внесення виправлень. ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 3065/10-11-19/650 від 23.06.2014 року відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно повідомив позивачку про те, що здійснити виправлення у звязку з технічною помилкою частки права власності у Державному реєстрі речових прав можливо, якщо право у реєстрі зареєстровано з 01.01.2013 року, а за ОСОБА_2 право зареєстровано до 31.12.2012 року. 29 липня 2016 року позивач повторно звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 21/100 частку домоволодіння і отримала постанову державного нотаріуса від 29 липня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки земельна ділянка не охоплена заповітом і спадкується за законом. З цих підстав просила позов задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідачів в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином шляхом направлення судового доручення про вручення судових документів відповідачу та проведення окремих процесуальних дій на території Російської Федерації, однак причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала. На адресу суду надійшло повідомлення Обінського міського суду Калужської області від 14.07.2017 року №Н034/17 про неможливість виконання доручення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у звязку з неявкою громадянки ОСОБА_4 в судові засідання.

Відповідачі ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала.

Представник третьої особи Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Шоста дніпропетровська держана нотаріальна контора, ОСОБА_6 про скасування рішення рішення про державну реєстрацію, визнання права власності на частку земельної ділянки підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради від 25 жовтня 2001 року за №2410 земельна ділянка площею 0,0915 га по вул. Іркутській, 31 у м. Дніпропетровську була передана у спільну часткову власність бабусі позивача ОСОБА_7 в розмірі 0,0576 га та батьку позивача ОСОБА_8 в розмірі 0,0338 га.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 січня 2002 року земельна ділянка за вищезазначеною адресою в розмірі 37/100 частки належала ОСОБА_8, що дорівнює 0,0338 га від її загальної площі у 0,0915 га. Відповідно до дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку за зазначеною адресою від 13 жовтня 2004 року земельна ділянка в розмірі 63/100 частки належала ОСОБА_7, що дорівнює 0,0576 га від її загальної площі у розмірі 0,0915 га. Дана земельна ділянка призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, її кадастровий номер :04:044:0008.

Батьками позивача ОСОБА_10 (дівоче прізвище ОСОБА_7) ОСОБА_11 є ОСОБА_6 та ОСОБА_8, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про народження позивача.

12 лютого 2002 року батько позивача ОСОБА_8 помер.

Після його смерті частку домоволодіння по вул. Іркутській, 31 у м. Дніпро на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВАС №619086 від 27 лютого 2002 року у розмірі 37/100 частки набула у власність дружина померлого мати позивачки ОСОБА_6, а право власності на 63/100 частки домоволодіння на підставі дублікату договору дарування серії ВВК №885993 від 30 серпня 2004 року і дублікату свідоцтва про право власності серії САА №543573 від 12 жовтня 2004 року було зареєстровано за ОСОБА_7, що підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 25 травня 2005 року за №7343454.

27 листопада 2003 року померла ОСОБА_7 Після її смерті відкрилася спадщина на 63/100 частини домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську та 63/100 частини земельної ділянки, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння.

За життя ОСОБА_7 було складено заповіт від 27 грудня 2002 року, яким вона заповідала належні їй 63/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31 ОСОБА_9 у розмірі 21/100 частини та ОСОБА_2 у розмірі 42/100 частини.

20 січня 2004 року позивачка подала до Шостої дніпропетровської нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 Однак постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 10 липня 2013 року позивачці було відмовлено через те, що 25.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2 на 42/100 частин домоволодіння, а 21/100 частка залишилася відкритою для спадкоємця ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_9) І.С., однак згідно запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно на ОСОБА_2 09 жовтня 2006 року КП ДМБТІ було зареєстровано право власності на 63/100 часток цього домоволодіння. Позивачці також було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на земельну ділянку у звязку з тим, що вона не надала Державний акт на право власності на неї заповідача ОСОБА_7

06 березня 2014 року позивач звернулася до КП ДМБТІ із заявою про усунення розбіжностей в реєстрі прав власності на нерухоме майно стосовно належної частки у домоволодінні на підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2

Листом КП ДМБТІ № 2666 від 14.03.2014 року позивача було повідомлено, що під час проведення державної реєстрації прав власності за ОСОБА_2 на частину домоволодіння № 31 по вул. Іркутській на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.06.2005 року, виданого на 42/100 частки домоволодіння було допущено описку та у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме в графі частки власника було зазначено «63/100» замість «42/100» та у звязку із невідповідністю інформації щодо права власності на частину домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську та документі, що підтверджує проведення державної реєстрації права власності, з метою уникнення в подальшому перешкод в розпорядженні набутим в порядку спадкування майном, ОСОБА_2 було надіслано листа з проханням звернутися до КП ДМБТІ для внесення необхідних виправлень.

Судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 до КП ДМБТІ та до ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції для внесення виправлень не зверталась.

ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції № 3065/10-11-19/650 від 23.06.2014 року у відповідь на заяву позивача про внесення виправлень від 05 червня 2014 року повідомлено, що здійснити виправлення у звязку з технічною помилкою частки права власності у Державному реєстрі речових прав можливо, якщо право у реєстрі зареєстровано з 01.01.2013 року, а за ОСОБА_2 право зареєстровано до 31.12.2012 року.

29 липня 2016 року позивач повторно звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 21/100 частку домоволодіння і отримала постанову державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 29 липня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки земельна ділянка не охоплена заповітом і спадкується за законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухомість та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Враховуючи, що при реєстрації права власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 було допущена описка, ОСОБА_2 до державного реєстратора із заявою про усунення помилки, допущеної при реєстрації права власності на відповідну їй на підставі свідоцтв про право на спадщину частку у домоволодінні № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, так і не звернулась, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 63/100 частини домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, видане 23.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 5-1351 за спадковою справою № 2/04 та на підставі якого був внесений запис № 12087540 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01.01.2013 року.

Щодо вимог позивача в частині визнання права власності на 21/100 частку земельної ділянки площею 0,0915 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Дніпро, вул. Іркутська, 31 (кадастровий номер :04:044:0008), спадщина на яку відкрилась після смерті ОСОБА_7, яка померла 27 листопада 2003 року, про що складено актовий запис за №1620, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені та до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший розмір не визначений заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме дублікату Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Дніпропетровською міською радою 13 жовтня 2004 року, розмір земельної ділянки складає у цілому 0,0915 га, співвласниками якої є ОСОБА_7 63/100 частки та ОСОБА_8 37/100 частки. Земельна ділянка для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки :046044:0008.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 було складено заповіт від 27 грудня 2002 року, яким вона заповідала належні їй 63/100 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Іркутська, 31 ОСОБА_9 (наразі ОСОБА_1) ОСОБА_11 у розмірі 21/100 частини та ОСОБА_2 у розмірі 42/100 частини.

Отже, позивач є спадкоємицею після смерті ОСОБА_7 та отримала в порядку спадкування за заповітом право власності на 21/100 частки домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 21/100 частки земельної ділянки для обслуговування даного домоволодіння нотаріусом було відмовлено, тому позовна вимога є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 16,377,1216,1217,1222,1223, 1225, 1245, 1261, 1266, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст. 120 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 11, 15, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи: Шоста дніпропетровська держана нотаріальна контора, ОСОБА_6 про скасування рішення рішення про державну реєстрацію, визнання права власності на частку земельної ділянки - задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, прийняте КП ДМБТІ 09.10.2006 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 63/100 частини домоволодіння № 31 по вул. Іркутській в м. Дніпропетровську, прийняте на підставі Свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, виданого 23.06.2005 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 5-1351 за спадковою справою № 2/2004 та на підставі якого був внесений запис № 12087540 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що діяв до 01 січня 2013 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на 21/100 частку земельної ділянки площею 0,0915 га, що призначена для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Дніпро, вул. Іркутська, 31 (кадастровий номер :04:044:0008), спадщина на яку відкрилась після смерті ОСОБА_7, яка померла 27 листопада 2003 року, про що складено актовий запис за №1620.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуте Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Волошин