Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 311/495/17 Головуючий у 1 інстанції: Степаненко Ю.А.
Провадження № 22-ц /778/3704/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Крилової О.В., Онищенка Е.А.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, арешту майна та застосування запобіжного заходу,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Запорізькій області, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, арешту майна та застосування запобіжного заходу.

В обґрунтування позову зазначила, що 03.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за клопотанням слідчого СУ ГУ МВС України в Запорізької області надано дозвіл на проведення обшуку її особи за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 КК України та було розпочато кримінальне провадження № 0000094 від 17 червня 2013 року. 20.11.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя винесено ухвалу про накладення арешту на її майно та обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

24.04.2014 року вироком Василівського районного суду Запорізької області її визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченню за ч.1 ст. 307, ч. 2 ст.307 КК України.

09.09.2014 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області було залишено вирок Василівського районного суду без змін.

09.06.2015 року ухвалою ВСС України було скасовано ухвалу Апеляційного суду Запорізької області та справу передано на новий апеляційний розгляд.

28.07.2015 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області було залишено вирок Василівського районного суду щодо її виправдання, без змін.

10.02.2016 року ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України було залишено вирок Василівського районного суду та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області щодо її виправдання, без змін.

Отже, вказане кримінальне провадження відносно неї тривало з 03.07.2013р. по 10.02.2016р., за час якого вона зазнала моральних страждань та матеріальних витрат, які пов»язані з незаконними діями органу прокуратури Запорізької області, органу досудового розслідування. Тому позивач просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на її користь: моральну шкоду в розмірі - 1000 000,00 гривень; витрати на правову допомогу адвоката по кримінальному провадженню в розмірі 28 192,80 грн.; витрати на правову допомогу адвоката по даній цивільній справі в розмірі 7000 грн.; витрати на проведення експертного дослідження в розмірі - 4289 грн.; судові витрати по кримінальному провадженню у розмірі ціни посадочних квитків - 1105,26 гривень.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі - 200 000 гривень.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь ОСОБА_2 витрати, повязані з провадження у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1,2 ст.307 КК України, в розмірі - 29 298,06 гривень.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь ОСОБА_2 судові витрати на проведення експертного дослідження у даній справі, в розмірі - 4 289,76 гривень.

В іншій частині позову - відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Прокуратура Запорізької області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 65 173,33 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників апелянтів, які підтримали апеляційні скарги, позивача ОСОБА_2 та її адвоката ОСОБА_3, які заперечували проти апеляційних скарг, вивчивши доводи апеляційних скарг та матеріали справи в їх межах, колегія дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, суд вважав, що сума у розмірі 200 000 грн. є достатньою для компенсації спричинених їй незаконними діями органу прокуратури та слідства моральної шкоди. Стягуючи всі визначені позивачем витрати, пов»язані з кримінальним провадження, суд визнав обґрунтованими та підтвердженими всі складові цих сум.

Судом встановлено і цих обставин не заперечують відповідачі, що 17.07.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя слідчим СУ ГУ МВС України в Запорізької області проведено особистий обшук ОСОБА_2 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 КК України, та було розпочато кримінальне провадження № 0000094 від 17 червня 2013 року.

20.11.2013 року їй обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов'язання.

20.11.2013 року ухвалами слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, копії яких є в справі, було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2

24.04.2014 року вироком Василівського районного суду Запорізької області ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченню за ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень. Запобіжний захід, обраний ОСОБА_2 у вигляді особистого зобов'язання, скасовано. Скасовано також накладений ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20.11.2013 року арешт на квартиру 11, розташовану в будинку № 8 по вул. 40 років Перемоги в м. Василівка Запорізької області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2

09.09.2014 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області було залишено вирок Василівського районного суду без змін.

09.06.2015 року ухвалою ВСС України було скасовано ухвалу Апеляційного суду Запорізької області.

28.07.2015 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області було залишено вирок Василівського районного суду щодо виправдання ОСОБА_2 без змін.

10.02.2016 року ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України було залишено вирок Василівського районного суду та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області щодо виправдання ОСОБА_2 без змін.

Таким чином, під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 307 КК України, судами було встановлено, що законних підстав для обмеження її конституційних прав не було, про що свідчить її виправдання.

Тому суд дійшов правильного висновку, що позивачка ОСОБА_2, конституційні права та свободи якої були порушенні внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання міри запобіжного заходу особистого зобовязання, накладення арешту на належне їй житло, обшуку, проведення інших процесуальних дій, що обмежували її права, вправі порушувати питання про відшкодування завданої їй шкоди.

Відповідно до ст.1176 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених Законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з ч. 2 ст. 1 зазначеного Закону, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури чи суду.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Таким чином, враховуючи викладене, суд правильно визнав, що завдана позивачці ОСОБА_2 шкода, повинна бути відшкодована державою.

У наведених в ст.1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються суми, сплачені ним у звязку з наданням йому юридичної допомоги, моральна шкода та судові витрати (п.3, 4, 5 ст. 3 зазначеного Закону).

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.4 зазначеного Закону, відшкодування шкоди у випадках, передбачених, у тому числі, п.4,5 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали позивачеві моральної втрати, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Здійснивши ретельний аналіз норм матеріального права, якими врегульовані правовідносини між сторонами у справі, суд дійшов правильно висновку, що позивачеві слід відшкодувати як моральну шкоду, так і інші витрати, пов»язані з кримінальним провадженням.

На цій підставі суд стягнув на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. та всі витрати, пов»язані з кримінальним провадженням, які вона визначила в позові.

Насамперед, апелянти оспорюють висновки суду щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2: Державна казначейська служба вказує, що позивачем не доведено самого факту спричинення їй моральної шкоди, а також обома апелянтами зазначається, що стягнутий на її відшкодування розмір в сумі 200 000 грн. є занадто завищеним. При цьому, Державна казначейська служба просила взагалі відмовити в позовних вимогах ОСОБА_2 в цій частині, а прокуратура Запорізької області обмежити розмір відшкодування моральної шкоди сумою 65 177,33 грн. з розрахунку за 19 повних місяців та 41 день перебування під кримінальним переслідуванням по 3 200 грн. мінімального розміру зарплати за кожен місяць.

Колегія частково погоджується з доводами апеляційних скарг щодо стягнення занадто завищеного розміру на відшкодування моральної шкоди позивачу, не беручи до уваги доводів, що така шкода позивачу взагалі не була спричинена.

Так, суд, досліджуючи обставини справи в цій частині, посилався на ст.ст. 3, 29, 64 Конституції України, за змістом яких конституційні права і свободи гарантовані Конституцією кожній людині і не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених законом.

Проте у цій справі ОСОБА_2 без законних на те підстав потерпала обмеження у зв»язку з незаконним порушенням відносно неї кримінального провадження за ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, незаконність якого була встановлена виправдовувальним вироком.

Тому сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій: особистого обшуку, арешту її майна, заходів обмеження у вигляді особистого зобов»язання, шестимісячного досудового розслідування та дворічних судових розглядів.

Визначаючи розмір відшкодування, суд взяв до уваги тривалість вказаних обмежень та незаконних дій протягом 19 місяців 41 дня, взявши період з 18.11.2013р. по 28.07.2015р., який фактично тривав більше, розпочавшись з 13.07.2013р. та закінчившись 10.02.2016р., тобто майже на рік більше, ніж встановив суд першої істанції.

Також суд вказував, що незаконне порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_2 призвело до необхідності прикладання нею додаткових зусиль для організації свого життя та відстоювання свого чесного імені, оскільки вміненого кримінального правопорушення вона не скоювала, що було очевидним для суду першої інстанції та з чим не погоджувались органи прокуратури, які неодноразово подавали апеляційній та касаційні скарги на законний виправдовувальний вирок суду першої інстанції. Суд вказував, що все це призвело до погіршення стану здоров»я позивача, що підтверджується медичними документами.

Дослідивши надані медичні документи, колегія визнає, що в дійсності за час тривання кримінального провадження стан здоров»я ОСОБА_2 погіршився, але не до такого ступеню, про який пояснювала позивач та її адвокат, оскільки за матеріалами справи відслідковується, що стан здоров»я ОСОБА_2 дещо погіршився раніше через прийняття препарату «Ліда», який вона вживала для схуднення, що слідує зі змісту вироку суду.

У висновку експертного дослідження № 741/16-23 від 27.12.2016р. було досліджено стан здоров»я ОСОБА_2, де зазначено, що 17.07.2013р. після особистого обшуку та обшуку у її квартирі вона викликала швидку, та їй було діагностовано гіпертонічний криз з лікуванням у стаціонарі з 18.07. по 23.07.2013р.

18.07.16р. була поставлено на диспансерний облік до невролога та кардіолога з приводу гіпертонічної хвороби І ступеню, пов»язаної з довготривалим психоемоційним навантаженням ( а.с. 32, 36).

З медичної картки ОСОБА_2 вбачається, що під час існування кримінального провадження у неї неодноразово ставались гіпертонічні кризи та розвинулось новоутворення у печінці ( а.с. 120-124, 125, 127).

Отже, якщо вважати, що остаточне рішення у кримінальному провадженні було постановлено 10.02.2016р., то загальний строк кримінального переслідування становитиме 31 місяць, тому за мінімально передбаченим законом розміром сума відшкодування моральної шкоди позивачу складала би: 1600 грн. х 31 = 49 500 грн. ОСОБА_3 враховуючи не тільки його тривалість, а й інші вищенаведені критерії, зокрема, стан здоров»я; що захист від кримінального обвинувачення не надавав їй можливості протягом всього цього періоду всиновити дитину, що вона збиралась зробити до порушення кримінальної справи, але що стало можливим лише влітку 2016р., колегія вважає, що співмірним всім критеріям у сукупності буде відповідати розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 150 000 грн., що в такому разі тягне зміну оскаржуваного рішення в цій частині.

Також колегія з»ясувала, що суд не зважив, що не всі підряд витрати підлягають компенсації за положеннями вказаних застосованих ним норм матеріального права, а деякі з витрат мають обмежений розмір відшкодування, а інші не є витратами у розумінні чинного законодавства.

Дослідивши кожен вид витрат, які суд визнав обґрунтованими та стягнув з держави на користь позивача, колегія встановила такі обставини.

Найбільшу суму таких витрат склала вартість послуг адвоката у кримінальному провадженні, та судом було встановлено в цій частині наступне.

Участь адвоката ОСОБА_3 у вказаних позивачем процесуальних діях, судових засіданнях перевірена судом за матеріалами кримінального провадження, яке досліджувалось судом першої інстанції в ході розгляду цієї цивільної справи, та підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю, Угодою про надання правової допомоги від 27.09.2013 року, Доповненням до Угоди про надання правової допомоги від 27.09.2013 року та ОСОБА_3 приймання-передачі виконаних робіт від 18.02.2017р., які є в справі.

Як вбачається з ОСОБА_3 прийому - передачі виконаних робіт від 18.02.2017 року, квитанції від 18.02.2017 року, які є в справі, протягом досудового слідства, яке тривало у 2013р., адвокатом ОСОБА_3 було відпрацьовано - 22 години (три допити по 1 годині часу = 3 години + санкція в суді - 4 години + ознайомлення з матеріалами справи - 2 години + збір доказів для долучення у справу - 8 годин + на підготовку клопотань у суді - 5 годин). Витрати за участь адвоката у цих процесуальних діях склали 10 718,40 грн.

З акту прийому-передачі виконаних робіт від 18.02.2017р. адвокатом ОСОБА_3 у 2014р. було відпрацьовано 18 годин на суму 8 769,60 грн.; в 2015р. 4 години на суму 3948,80 грн.

Таким чином, на оплату послуг адвоката в кримінальному провадженні по-

зивач ОСОБА_2 витратила згідно ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - 28 192,8 гривень:

- 22 години праці захисника в 2013 році (досудове слідство) х (1218 х 40% = 487.20) 22*487,20 = 10 718.4 гривень;

- 24.01.2014 рік - підготовче засідання - 1 година праці захисника;

- 31.01.2014 рік - судове засідання - 2 години;

- 04.02.2014 рік - судове засідання - 2 години;

- 06.03.2014 рік - судове засідання - 0 годин;

- 18.03.2014 рік - судове засідання - 1 година;

- 27.03.2014 рік - судове засідання - 2 години;

- 15.04.2014 рік - судове засідання - 0 годин;

- 25.04.2014 рік - судове засідання -1 година;

- 29.04.2014 рік - судове засідання - 2 години;

- 08.07.2014 рік - апеляційний суд - 2 години;

- 09.09.2014 рік - апеляційний суд - 4 години;

- 16.09.2014 рік - апеляційний суд - 1 година;

У 2014 році - 18 годин * 487.20= 8 769,6 гривень.

- 09- 10/.06.2015 року - відрядження адвоката для участі у судовому засіданні в ВССУ - 1 година праці + 2000 гривень витрат на відрядження адвоката в м. Київ;

-13.07.2015 рік- апеляційний суд - 2 години;

- 28.07.2015 рік - апеляційний суд - 1 година;

У 2015 році - 4 години * 487,20= 1 948,8 гривень.

-11-10/.02.2016 року - відрядження адвоката для участі у судовому засіданні в ВССУ - 5 годин праці + 2000 витрат на відрядження адвоката в м. Київ.

У 2016 році 5 годин*551,20=2756 грн.

Таким чином сума компенсації витрат на правову допомогу погодинно становить 24 192,8 гривень + 4000 гривень витрат на відрядження адвоката в м. Київ.

Загальну суму компенсації витрат на правову допомогу, пов'язану з захистом ОСОБА_2 у кримінальному провадженні, визначено судом у розмірі 28 192,8 гривень.

Сплата цих коштів адвокату ОСОБА_3 підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 18.02.2017р. ( а.с. 39).

Також до цієї суми судом були включені витрати на проїзд до судових засідань до м. Києва і у зворотному напрямку в сумі 1105,26 грн., тому разом було стягнуто 29 298,06 грн.

В апеляційних скаргах ці витрати оспорюються апелянтами, та такі доводи підлягають перевірці.

Насамперед, в апеляційній скарзі Державна казначейська служба вказує, що у дато-ваному 18.02.2017р. акті приймання-передачі виконаних робіт не міститься посилань на те, що такі послуги були надані саме в кримінальному провадженні, яке було закінчено в лютому 2016р., а квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 18.02.2017р. без підтвердження сплати цієї суми в будь-якій фінансовій установі не може підтверджувати фактичну оплату послуг адвоката.

Проте колегія вважає, що ці ствердження є неспроможними, оскільки в акті приймання-передачі виконаних робіт від 18.02.2017р. зазначено, що він звітує про надання правової допомоги за договором від 27.09.2013р., у якому, в свою чергу, сторони передбачили, серед інших, правову допомогу на стадії досудового розслідування, судового розгляду у всіх судових інстанціях. Також з акту вбачається, що він складений за період часу з 27.10.2013р. по 10.02.2016р. щодо всієї правової допомоги, яка розписана погодинно із зазначенням дат та процесуальних дій, та така участь адвоката в них була перевірена судом за матеріалами кримінального провадження. Також належним доказом сплати є квитанція до прибуткового касового ордеру, оскільки саме таким документом підтверджується сплати правової допомоги адвокату.

Судом стягнуто втрати на білети на проїзд ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3 до м. Київа в судові засідання, призначені касаційним судом на 09.06.2015р. та 10.02.2016р., та у зворотному напрямку.

Апелянти зазначали, що ці витрати не відносяться до таких, які мають відшкодовуватись за рахунок держави.

Проте такі ствердження не відповідають вимогам нормативно-правових актів, якими унормовано питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ст. 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу; витрати, пов»язані з прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 121 ЦПК України, витрати, пов»язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження це витрати обвинуваченого, підозрюваного, до якого не застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його захисника, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту, наймання житла, виплатою добових, а також втрачений заробіток чи втрати у зв»язку з відривом від звичайних занять.

Такі витрати не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження.

Згідно з «Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої Наказом Мінфіну № 59 від 13.03.1998р., та затверджених Постановою КМУ № 98 від 02.02.2011р. Граничних норм добових, повністю компенсуються витрати на білети у вартості купейного вагону, добові до 05.04.2017р. становили 30 грн. та витрати на житло не більше 250 грн., а після 05.04.2017р. добові становлять 60 грн. та витрати на житло не більше 600 грн.

Участь ОСОБА_2 та її захисника ОСОБА_3 при розгляді кримінального провадження у Вищому спеціалізованому суді у двох засіданнях підтверджується текстами судових рішень цієї інстанції та білетами про їх прибуття до м. Києва і вибуття у зворотному напрямку у дати проведення судових засідань, а вартість проїзду підтверджується наданими білетами та становить 1105,26 грн. Тому суд обґрунтовано стягнув ці кошти на користь позивача.

Разом з тим, судом стягнуто витрати адвоката ОСОБА_3 на відрядження в сумі 4000 грн., які нічим не підтверджені. Враховуючи, що житло під час цих поїздок не винаймалось, то компенсації за рахунок держави підлягають тільки добові, які за 2 доби становлять 60 грн. ( 30 грн. х 2). В решті вимог в цій частині в сумі 3940 грн. слід відмовити.

Зважаючи на вказане, стягнута сума витрат, пов»язаних з розглядом кримінального провадження буде становити: 29 298,06 3 940 грн. = 25 358,06 грн.

Оспорюються апелянтами також стягнуті витрати в сумі 4 289,76 грн. за проведення експертного дослідження щодо встановлення факту та розміру завдання моральної шкоди ОСОБА_2 Та колегія погоджується з їх безпідставним включенням до судових витрат у цій цивільній справі, оскільки таке дослідження було здійснено позивачем самостійно за межами цивільної справи та є письмовим доказом, а не експертизою, проведеною за ухвалою суду, тому у відповідності до положень ст. 79 ЦПК України не відносяться до витрат, пов»язаних з роглядом справи. Відтак, ці кошти були необґрунтовано компенсовані за рахунок держави.

Зважаючи на все вищенаведене, колегія дійшла висновку, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, тому у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України оскаржуване рішення суду слід змінити в частині розміру сум, стягнутих на відшкодування моральної шкоди та на відшкодування витрат, пов»язаних з кримінальним провадженням, та скасувати в частині стягнення судових витрат на проведення експертного дослідження з відмовою в задоволенні цієї вимоги.

Оскільки ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору за категорією справи, то визначений на користь апелянтів пропорційно до зменшеної суми стягнення судовий збір за подання апеляційних скарг в сумі 507,02 грн. підлягає компенсації їм за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314-316, 324 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 року у цій справі змінити в частині розміру сум, стягнутих на відшкодування моральної шкоди та на відшкодування витрат, пов»язаних з кримінальним провадженням, та скасувати в частині стягнення судових витрат на проведення експертного дослідження.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди - 150 000 ( сто п»ятдесят тисяч) гривень.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь ОСОБА_2 витрати, понесені у кримінальному

провадженні № 0000094 відносно ОСОБА_2 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України, в розмірі 25 358,06 гривень.

В задоволенні позову в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на користь ОСОБА_2 витрат на проведення експертного дослідження у даній справі в розмірі 4 289 (чотирьох тисяч двісті восьмидесяти дев»яти) гривень 76 копійок - відмовити.

В іншій частині вимог відмовити.

В решті рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Судові витрати Прокуратури Запорізької області та Державної казначейської служби України за подання апеляційних скарг в сумі 507 (п»ятсот семи) гривень 02 копійок підлягають компенсації за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Дата документу Справа №