н/п 2/490/2386/2017 Справа № 490/6265/16-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 квітня 2017 р. Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі - Шевельовій Я.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4про усунення перешкод у користуванні та обслуговуванні будинку, третя особа - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила усунути перешкоди у користуванні та обслуговуванні житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом відступу те перенесенні всіх предметів та матеріалів не менше ніж на один метр від стіни будинку та огорожі, знесенню огорожі, що була поставлена замість хвіртки, що забезпечувало вільний прохід та доступ для обслуговування прибудинкової території житлового будинку.

Позивач вказувала, що вона є власником 72/ 100 частини будинку по АДРЕСА_1 частин цього будинку належить ОСОБА_5, в результаті реального розподілу будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою.

ОСОБА_6 є власником будинку АДРЕСА_2 та являється її сусідом.

Задня стінка будинку виходить на подвір*я відповідача, який, без її згоди розмістив свої будівельні матеріали, будівельне сміття, які пошкоджують структуру стіни, заклав каменем прохід між обома будинками, який повністю позбавив можливості обслуговувати стіну будинку.

Посилаючись на вимоги ст.ст.16,386,377 ЦК України, ст.ст.95,152 ЗК України, позивач і просила про задоволення позову.

Представник позивача неодноразово уточнювала позовні вимоги та просила зобов*язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні та обслуговуванні свого житлового будинку, шляхом знесення огорожі, що була поставлена замість хвіртки, що забезпечувало вільний прохід та доступ для обслуговування прибудинкової території.

Позивач до судового засідання не з*явилась, направила свого представника.

У судовому засіданні представник позивача ці позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з*явився, направив свого представника.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на наступне.

15.04.2011 року ОСОБА_4 став власником будинку АДРЕСА_2, та 25.04.2014 року отримав у власність земельну ділянку.

При цьому, ОСОБА_4 не тільки не створює перешкод у користуванні та обслуговуванні житловим будинком позивачу, а навпаки пропонує вільний доступ до її будинку для ремонту та обслуговування, та вимагає, щоб вона встановила відливи для відводу дощової води, так як остання заливає подвір*я відповідача. При цьому, відповідач вказав, що будівельні матеріали та сміття під стінами будинку позивача не розміщував.

Представник також звернув увагу суду на те, що згідно плану земельної ділянки ніякої хвіртки не існувало ні за адресою будинку АДРЕСА_1 ні АДРЕСА_2

Посилаючись на безпідставність та не доведеність позовних вимог, просив відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі.

Притягнутий до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_5 до судового засідання не з*явився, заперечень проти позову не надав.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності осіб, які не з*явились.

Обставини справи , встановлені судом.

За договором купівлі- продажу від 15.04.2011 року ( реєстровий номер 186 ), ОСОБА_4 купив житловий будинок АДРЕСА_2 в м. Миколаєві з господарськими будівлями та спорудами у ОСОБА_7.

26.09.2011 року ОСОБА_3 надала заяву на ім*я Миколаївського міського голови про відсутність претензій щодо суміжної межі домоволодіння АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4

Рішенням № 39/60 від 25.04.2014 року Миколаївської міської ради затверджена технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_2; надано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2, площею 572 кв.м.

29.05.2014 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2, площею 0,0572 га ( кадастровий номер НОМЕР_1).

Рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 05.11.2014 року проведений реальний розподіл будинку АДРЕСА_1 по вулиці Привільній та визначений порядок користування земельною ділянкою.

Даним рішенням визнано за ОСОБА_3 право власності на 72/100 частин будинку та АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

При цьому, в користування ОСОБА_3, виділено 2/3 частини земельної ділянки, розміщеної в задній торцевій частині та прилеглої до надвірних споруд.

Із матеріалів № 11964 технічної інвентаризації не вбачається наявність хвіртки між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1

Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.

Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб*єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди.

Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.

За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов*язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів , які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання : чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення ,якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності, тощо ), які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння.

Способи захисту порушеного права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами ст. 386 ЦК України, власник може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Об*єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ( статті 379, 382 ЦК України ).

Права власника визначені ст. 383 ЦК України та передбачають право власника використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім*ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власності можливе лише з підстав, передбачених законом.

За положеннями ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтереси іншим способом, що встановлений законом або договором.

Проте, право позивача не може бути захищене в обраний нею спосіб.

Так, із пояснень сторін, матеріалів справи не вбачається, що відповідачем зведена огорожа, замість хвіртки, та вона знаходиться на відстані менше 1 метра від стіни будинку АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3

Окрім того, допитана у якості свідка дочка позивача ОСОБА_8 не підтвердила наявності будівельних матеріалів, сміття на прилеглій території, та не змогла на наданих позивачем у якості доказів фотографіях пояснити суду, де мала місце бути хвіртка та де зведена огорожа, та яким чином існують перепони для обслуговування будинку АДРЕСА_1

Не надано суду технічних висновків, які б підтверджували наявність або відсутність споруд, що не відповідають технічним нормам.

За такого, посилання позивача та його представника на вказані докази є такими, що не можуть бути взяті судом до уваги на підставі вимог ст.ст.57-59 ЦПК України.

При цьому, судом надавалась можливість представнику позивача надати належні докази щодо підтвердження порушеного права, в тому числі і шляхом призначення експертизи, однак таким правом сторона не скористалась.

Способами захисту порушеного права є відновлення становища, яке існувало до його порушення ( ч.2 п.4 ст. 16 ЦК України ).

За такого, оскільки не надано доказів наявності хвіртки, зведення огорожі, наявність будівельних матеріалів та сміття, відсутність доступу до стіни , та порушення при цьому будівельних норм та стандартів, технічні способи їх усунення, то позивач і не має права вимагати поновлення права у спосіб, вказаний у позовній заяві.

Окрім того, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій , які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню( ст. 386 ЦК України ).

Право власності може бути порушено і без безпосереднього вилучення майна у власника. За нормами ст. 391 ЦК України, у цьому випадку власник майна має право вимагати захисту свого порушеного права від особи, яка перешкоджає йому користуватися та розпоряджатися своїм майном ( негаторний позов).

Однією з особливостей цього позову є відсутність спорів з приводу належності позивачу майна на праві власності чи іншому титулі. У противному разі власник має право звернутися до суду з двома вимогами: про визнання його права власності на майно та усунення перешкод у здійсненні його права щодо користування і розпорядження цим майном.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться майно і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження. Відповідачем виступає лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження.

У даному випадку має значення встановлення судом факту порушення цією особою суб*єктивного права власності.

Підставою даного позову є факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Окрім того, власник має право на володіння, користування та розпорядження майном, яким він розпоряджається на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону ( ст.ст. 317, 319 ЦК України ).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у спосіб, вказаний позивачем, задоволенню не підлягають.

Вказане вище не позбавляє права позивача на здійснення дій щодо володіння та користування будинком, а в разі наявності перешкод з боку відповідача, звернутися до суду з позовом до конкретних осіб, які перешкоджають їй у володінні та користуванні , з вказанням цих конкретних дій з посиланням на відповідні обставини та докази.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4про усунення перешкод у користуванні та обслуговуванні будинку, третя особа - ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 294 -296 ЦПК України.

Суддя Н.П. Черенкова