Справа № 473/1054/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"11" грудня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Висоцької Г.А.

при секретарі - Радєвій Н.В.

за участю представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська із застосуванням звукозаписувальної техніки цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 124077 грн. 16 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 06.05.2008 року був укладений кредитний договір № 647/410-К410, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 70 000 грн. 00 коп. на строк до 05.05.2018 року, а остання зобов'язалася вчасно повернути кредит шляхом щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 17 % річних (з 12.08.2008 року відсоткова ставка змінена згідно Додаткової угоди №1 - 21 % річних,) від розміру залишку заборгованості по кредиту, та узгодили інші умови.

Проте, позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином не виконувала, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.03.2016 року позовні вимоги були задоволенні в повному обсязі.

01.04.2016 року від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_1 було подано заяву про перегляд заочного рішення , яку було задоволено та призначено справу до розгляду.

29.06.2016 року представником відповідача ОСОБА_1 був поданий зустрічний позов до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання недійсною додаткової угоди від 12.08.2008 року до договору кредиту №647/410-К410, який ухвалою суду від 05.07.2016 року був прийнятий.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_1 - вказував, що ОСОБА_2 про умови цієї додаткової угоди, а саме про зміну процентної ставки дізналась в ході судового розгляду справи про стягнення з неї кредитної заборгованості, але вказану угоду вона не підписувала.

В судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 було заявлено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи по справі, яке було задоволено. Ухвалою від 15.09.2016 року було призначено почеркознавчу експертизу та провадження по справі зупинено.

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_3 від 21.03.2017 року зазначено, що підпис на Додатковій угоді №1 від 12.08.2008 року виконаний відповідачем ОСОБА_2

Ухвалою суду від 05.07.2017 року позов залишено без розгляду відповідно до ст. 207 ч.1п.3 ЦПК України.

19.07.2017 року представником позивача ПАТ «Укрсоцбанк» подано апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16.08.2017 року ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.07.2017 року скасовано, справу направлено для продовження її розгляду.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання 11.12.2017 року не з'явився, проте надано суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, в попередньому судовому засіданні заперечувала проти задоволення зустрічного позову.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_1 первісний позов не визнав в повному обсязі, просив у задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності, оскільки на його думку він закінчився в в січні 2015 року, оскільки останній платіж позичальником сплачений 20.01.2012 року.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (в подальшому юридична особа змінила назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір № 647/410-К410 про надання кредиту в національній валюті в сумі 70000 грн. на споживчі цілі на строк до 05.05.2018 року, при цьому позичальник зобовязався повернути кредит в повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 17% річних згідно Графіку платежів (Додаток 1), а згідно п. 1.1 Додаткової угоди №1 від 12.08.2008 року відсоткова ставка змінена на 21% річних.

Проте в судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконувала умови укладеного договору в термін, встановлений угодою та Додатком № 1, у звязку із чим банком нарахована заборгованість станом на 15.06.2015 року в сумі 124077,16 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 58821,63 грн., заборгованість за відсотками 32215,08 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 8966,88 грн., пеню за несвоєчасне повернення відсотків 5340,75 грн., інфляційні витрати за кредитом 11927,36 грн., інфляційні витрати за відсотками 6805,46 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі.

Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики (в тому числі достроково), сплатити заборгованість, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

Як встановлено судом, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування ним.

Станом на 15.06.2015 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 58821 грн. 63 коп.

Так, відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, зокрема, випискою по рахунку ОСОБА_2, що відповідач тривалий час користувалась коштами але не в повному обсязі і несистематично виконувала свої обовязки щодо погашення заборгованості, а останній платіж на погашення кредитної заборгованості відбувся 11.12.2013 року у сумі 500 грн., про що свідчать розрахунок заборгованості та копія меморіального ордеру № 602848608 від 11.12.2013 року. Зазначена сума пішла на погашення відсотків, розрахунок за період 09.09.2013 року по 08.12.2013 року.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі встановлення умовами договору окремих самостійних зобовязаннь, які деталізують обовзок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61 цс14, на які обґрунтовано посилається суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, у постанові від 5 квітня 2017 року у справі № 6-522цс17.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Статтею 258 цього Кодексу до вимог про стягнення неустойки встановлена спеціальна позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У матеріалах справи відсутні докази наявності укладеного сторонами у письмовій формі договору про збільшення позовної давності.

Згідно договору, укладеного сторонами передбачено погашення заборгованості щомісячними платежами.

Враховуючи викладені обставини, заяву представника ОСОБА_1 про застосування позовної давності, позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення кредитної заборгованості підлягають задоволенню частково з урахуванням тієї обставини, що строк позовної давності перервася, виконанням ОСОБА_2 зобовязань по погашенню кредитної заборгованості 11.12.2013 року, а до суду позичальник звернувся в березні 2016 року. Щодо стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, то ця вимога не підлягає задоволенню з урахуванням спливу річного строку позовної давності.

Також, оскільки зобов'язання є грошовим, його неналежне виконання з боку відповідача призвело до інфляційних втрат ПАТ «Укрсоцбанк», а тому вказані втрати відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають компенсації ОСОБА_5 у розмірі 18732 грн. 82 коп. (інфляційні втрати за простроченим кредитом - 11927 грн. 36 коп., інфляційні втрати за простроченими процентами - 6805 грн. 46 коп.).

За такого з відповідача підлягає стягненню на користь позивача нарахована банком заборгованість, окрім пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Зустрічний позов відповідача про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору не підлягає задоволенню, оскільки висновком судової почеркознавчої експертизи від 09.03.2017 року за № 3 встановлено, що підпис в додатковій угоді № 1 від 12.08.2008 року про внесення змін до договору кредиту № 647/410-К410 в графі «сторона 2 Позичальник» від імені «Калініної Марини Василівни» виконаний ОСОБА_2.

Подані стороною відповідача в порядку ст. 212 ЦПК України докази не доводять підстав, передбачених ст. ст. 203, 215 ЦК України, для визнання додаткової угоди до договору кредиту недійсним; висновком експертизи не встановлено, що підпис позичальнику не належить, що є її процесуальним обов'язком в розумінні ст. ст. 10, 60 ЦПК України і позбавляє суд дійти висновку про те, що позивачка договір не підписувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача згідно розміру задоволених вимог також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати з урахуванням задоволенних позовних вимог ( 88%).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, повязані з сплатою судового збору в розмірі 4331 грн., враховуючи ступінь задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3920 грн.

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 647/410-К410 від06.05.2008 року, яка складається з заборгованості за кредитом- 58821 ( п'ятдесят вісім тисяч вісімсот двадцять одна) грн. 63 коп., заборгованості за відсотками 32215 (тридцять дві тисячі двісті п'ятнадцять ) грн. 08 коп., інфляційних витрат за неповернутим кредитом і відсотками 18732 ( вісімнадцять тисяч сімсот тридцять дві) грн. 82 коп., а всього 109769( сто дев'ять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 53 коп.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати в розмірі 3920 ( три тисячи девятьсот двадцять) грн.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Висоцька Г.А