АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 663/2479/16-ц Головуючий в І інстанції Пухальський С.В.
Номер провадження 22-ц/791/572/17 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів: Кутурланової О.В.

Майданіка В.В.

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И Л А:

26 жовтня 2016 року представник Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі ПАТ «Акцент-Банк») звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 05.01.2011р. між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитними коштами 36 відсотків річних на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Право змінювати розмір кредитного ліміту надано Банку згідно п. 3.2; 3.3 Умов і правил надання банківських послуг, які викладені на сайті Банку та із застосуванням яких відповідач погодилась, підписавши заяву про надання кредиту, що разом із правилами користування кредитною карткою та тарифами Банку є невід'ємними частинами кредитного договору.

Крім того, п.4.6 Умов і правил надання банківських послуг Клієнт доручає Банку здійснювати списання коштів з рахунків Клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах сум, що підлягають сплаті Банку за цим договором при настанні строків платежів, а також списання коштів у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цим договором (договірне списання), в межах платіжного ліміту карткового рахунку.

Пунктом 9.12 Умов також передбачено, що строк дії договору становить 12 місяців з часу підписання і автоматично пролонгується на той самий строк у разі, якщо жодна сторона не заявила про припинення його дії.

Оскільки в силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, але відповідач кредит не повернула, а тому станом на 10.10.2016р. утворилась заборгованість в розмірі 17487,07 грн., із яких: борг за тілом кредиту - 414,79 грн., борг за відсотками - 12 513,37 грн., пеня - 3250 грн., штраф (фіксована ставка) - 500 грн. і 808,91 грн. - штраф (процентна складова), які позивач просив стягнути.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог через порушення строку позовної давності, про який заявлено під час розгляду в суді першої інстанції, оскільки строк дії кредитної картки завершився 05.01.2012р. та не продовжений.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ «Акцент-Банк» (скорочена назва ПАТ «А -Банк») і ОСОБА_2 укладений кредитний договір від 05.01.2011 року шляхом приєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України) за умовами якого відповідачка отримала від Банку кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В підписаній ОСОБА_2 заяві про надання кредиту від 05.01.2011р. позичальник дала згоду на те, що підписана нею заява, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку, викладені на банківському сайті є складовою частиною кредитного договору.

Крім того, відповідачка ознайомлена із умовами кредитування із використанням картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду та своїм підписом погодила викладені умови щодо оплати базової відсоткової ставки 3,0% на місяць, порядок погашення кредиту шляхом внесення щомісячного платежу в розмірі 7% заборгованості в розмірі не меншому 50 грн. Також відповідачкою погоджені умови в частині застосування штрафу у випадку порушення нею кредитного зобов'язання більше ніж на 30 днів.(а.с.6-7).

У п.3.11 та п.9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього терміну жодна сторона не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на той самий строк.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. У даному випадку сторони не заперечували того факту, що кінцевий строк дії картки січень 2012р.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів, згідно ст. 257 ЦК України, починається після сплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - після останнього дня місяця дії картки згідно ст. 261 цього Кодексу. (правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 19.03.2014р. № 6-14цс14).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Такі поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» не є тотожними. (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

З наявних у справі письмових доказів вбачається, що відповідач вперше зняла кредитні кошти у межах встановленого ліміту починаючи із 10.01.2011р. Повернення кредиту у повному обсязі - після останнього дня місяця дії картки, а саме останній день січня 2012р. Вказаний строк є початком перебігу строку позовної давності. Однак за матеріалами справи вбачається, що останній платіж за кредитним зобов'язанням в розмірі 300 грн. здійснено 05.12.2013р.

Така дія позичальника свідчить про визнання боргу та свого обов'язку його повернути, що в силу ч.1,3 ст. 264 ЦК України, перериває строк позовної давності, після чого такий строк починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України кредитор має право на отримання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється його виконанням, вчиненим належним чином, яким у кредитних правовідносинах, згідно ч.3 ст. 1050 цього Кодексу - це зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позичальника.

В ході апеляційного розгляду справи ОСОБА_2 посилалась на ту обставину, що повністю повернула кредитні кошти, проте належних доказів щодо повного розрахунку за кредитним зобов'язанням не надала.

Оскільки кредит належним чином та у встановлений строк повернутий відповідачкою не був, останній платіж за договором позичальник здійснила 05.12.2013р., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що із позовними вимогами позивач звернувся 26.10.2016р., в межах трирічного строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованих сум по тілу кредиту та відсотків за користування ним, визначаючи початок перебігу строку позовної давності від часу останнього платежу 05.12.2013р.

Таким чином, суд дійшов правомірного висновку щодо стягнення залишку по тілу кредиту в сумі 414,79 грн. та нарахованих в межах строку позовної давності відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 12513,37 грн.

Разом із тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду про стягнення неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Умовами кредитування встановлена неустойка у вигляді штрафу за порушення строку платежів більше ніж 30 днів. Крім того, умовами договору передбачена відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості, яка нараховується за наявності простроченої заборгованості у розмірі 1% простроченої суми кредиту та відсотків, але не менше 30 грн. на місяць. (а.с.7).

У даному випадку позичальник останній платіж здійснила 05.12.2013р.

Неустойка у вигляді пені 3250 грн., нарахована за період із 31.01.2014р. по 30.09.2016р.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка подала письмову заяву про застосування строку позовної давності, а тому висновок суду про відмову у його застосуванні є помилковим.

Виходячи із того, що позовна заява подана 26.10.2016р., за даними розрахунку сума пені становить по 100 грн. на місяць, отже, в межах річного строку позовної давності стягненню підлягає 1200 грн., нарахованих за період із 30.09.2015р. по 30.09.2016р. Решта нарахованої позивачем пені в сумі 2050 грн. стягненню не підлягає, оскільки вимога про їх стягнення заявлена поза межами строку позовної давності.

Із цих же підстав не підлягає задоволенню вимога про стягнення штрафу в розмірі 1308,91 грн., із яких: 500 грн. - фіксована ставка та 808,91 грн. - процентна складова. Оскільки право на витребування цих сум виникло у позивача після 30 днів від часу припинення відповідачкою внесення платежів, останній із яких сплачений 05.12.2013р. Таким чином початок перебігу строку настав із 06.01.2014р., тоді як позов щодо стягнення цих сум заявлений лише 26.10.2016р. поза межами строку позовної давності 1 рік, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.

На підставі викладеного, ст.ст. 253, 257, 261, 1048,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 26 січня 2017 року в частині стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Акцент-Банк» неустойки у вигляді пені на суму 2050 грн. та штрафу в розмірі 1308,91 грн. скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення пені в сумі 2050 грн., нарахованої до 30.09.2015р. та штрафу в розмірі 1308,91 грн. відмовити.

Зменшити суму стягнутого на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» із ОСОБА_2 судового збору із суми 1378 грн. до 1130 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ В.В.Майданік