Провадження № 2/761/7167/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Піхур О.В.,

при секретарі Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1(далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія»(далі - відповідач) про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.01.2017 року в м. Києві, по вул. Глибочицькій, 4, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак 113157, який знаходився під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак 113157, була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AK/4963501. 09 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до TOB «Українська експертна компанія» із замовленням на проведення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, вважаючи, що огляд представниками страхової компанії було проведено з порушеннями. Згідно звіту № 1-17 від 21 лютого 2017 року виконаного TOB «Українська експертна компанія», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 86291, 63 грн. 16 лютого 2017 року ОСОБА_1 була подана заява з банківськими реквізитами на отримання страхового відшкодування. 17 травня 2017 року ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування в розмірі 54808,88 грн., що є значно нижчим від визначеного ТОВ «Українська експертна компанія» вартості матеріального збитку, згідно звіту № 1-17 від 21 лютого 2017 року. Окрім того, 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Нацкомфінпослуг зі скаргою на бездіяльність ТДВ «Міжнародна страхова компанія». Листом № 3582/13-12 від 25 травня 2017 року Національна комісія що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг повідомила про те, що звіт №128/03/17 від 13 квітня 2017 року, виконаний ФОП ОСОБА_3 було направлено до Фонду державного майна України для перевірки на відповідність нормативно-правовим актам з оцінки майна. При проведенні та здійсненні розрахунку страхового відшкодування з боку ТДВ «Міжнародна страхова компанія» були допущені порушення. Враховуючи допущені з боку ТДВ «МСК» порушення представник позивача звернувся до ТДВ «МСК» із претензією з проханням врахувати вказані порушення та здійснити доплату страхового відшкодування згідно Звіту № 1-17 від 21 лютого 2017 року виконаного TOB «Українська експертна компанія» у розмірі 31482,75 грн. 20 липня 2017 року на користь позивача було здійснено часткову доплату страхового відшкодування у розмірі 10906,96 грн., проте жодних листів та коментарів з обґрунтуванням чому доплата здійснена в меншому обсязі ніж отримано, не було. Позивач вважає дії відповідача незаконними, з порушенням норм чинного законодавства.

Тому, позивач просила суд стягнути з відповідача 20575,79 грн. страхового відшкодування, 803,27 грн. пені за прострочення регламентної виплати, 20,53 грн. інфляційних витрат, 96,00 грн. 3% річних та судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В судовому засіданні встановлено, що 19.01.2017 року в м. Києві, по вул. Глибочицькій, 4, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак 113157, який знаходився під керуванням ОСОБА_2, та транспортного засобу «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с. 13).

Відповідно положень ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої її ухвалено з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Автомобіль «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 12).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак 113157, була застрахована у ТДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AK/4963501.

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернулася до TOB «Українська експертна компанія» із замовленням на проведення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1, вважаючи, що огляд представниками страхової компанії було проведено з порушеннями.

Згідно звіту № 1-17 від 21 лютого 2017 року виконаного TOB «Українська експертна компанія», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 складає 168045, 74 грн. (а.с. 19-27).

16 лютого 2017 року ОСОБА_1 була подана до відповідача заява з банківськими реквізитами на отримання страхового відшкодування (а.с. 15).

01.03.2017 року представник позивача звертався до відповідача із заявою про видачу звіту завданого матеріального збитку власнику пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 54).

04.04.2017 року представник позивача звертався до відповідача із заявою про можливість ознайомитися з нотатками, які були зроблені його представниками 30.01.2017 року та 10.02.2017 року, під час проведення звіту про визначення завданого матеріального збитку власнику пошкодженого транспортного засобу Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 55-56).

07 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Нацкомфінпослуг зі скаргою на бездіяльність ТДВ «Міжнародна страхова компанія», листом № 3582/13-12 від 25 травня 2017 року Національна комісія що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг повідомила про те, що звіт №128/03/17 від 13 квітня 2017 року, виконаний ФОП ОСОБА_3 було направлено до Фонду державного майна України для перевірки на відповідність нормативно-правовим актам з оцінки майна, при проведенні та здійсненні розрахунку страхового відшкодування з боку ТДВ «Міжнародна страхова компанія» були допущені порушення (а.с. 57, 64).

Позивач зазначає, що 17 травня 2017 року ОСОБА_1 отримала страхове відшкодування в розмірі 54808,88 грн., що є значно нижчим від визначеного ТОВ «Українська експертна компанія» вартості матеріального збитку, згідно звіту № 1-17 від 21 лютого 2017 року.

07.06.2017 року представник позивача звернувся до ТДВ «МСК» із претензією з проханням врахувати порушення та здійснити доплату страхового відшкодування згідно Звіту № 1-17 від 21 лютого 2017 року виконаного TOB «Українська експертна компанія» у розмірі 31482,75 грн. (а.с. 67-70).

20 липня 2017 року на користь позивача було здійснено часткову доплату страхового відшкодування у розмірі 10906,96 грн., проте жодних листів та коментарів з обґрунтуванням чому доплата здійснена в меншому обсязі ніж отримано, не було.

17 серпня 2017 року представник позивача звернувся до Нацкомфінпослуг та Фонду державного майна України із запитом щодо рецензії на звіт № 128/03/17 від 13 квітня 2017 року, ввиконаний ФОП ОСОБА_3 на замовлення ТДВ «МСК» (а.с. 73).

Листом № 10-58-16654 Фонд державного майна України повідомив про те, що за результатами рецензування встановлено що Звіт про оцінку КТЗ класифікується за ознакою абзацу четвертого пункту 67 Національного стандарту № 1 «Загальні засади майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 10.09.2003 № 1440, як такий що не повною мірою відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна,і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, визначеною у звіті, виправлення вказаних недоліків (а.с. 78).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України).

Постанова Пленуму Верховного суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" за №6 від 27.03.1992 року із змінами та доповненнями роз'яснює, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, але, як вбачається із матеріалів справи, кошти страховиком виплачено не у повному обсязі.

Позивач вважає дії відповідача незаконними, з порушенням норм чинного законодавства, крім того відповідно до ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, що має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений говором або законом.

Згідно наданого позивачем розрахунку, пеня за прострочення регламентної виплати становить 803,27 грн., інфляційні витрати 20,53 грн., 3% річних 96,00 грн. (а.с. 79).

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим доказам, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода 19.01.2017 року відбулася з вини ОСОБА_2, якого визнано винним постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2017 року,цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ТОВ «Міжнародна страхова компанія», сума страхового відшкодування сплачена позивачу відповідачем не у повному обсязі, беручи до уваги звіт № 1-17 від 21 лютого 2017 року, рецензію від 04.07.2017 року, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 57, 58, 60, 61, 84, 88, 169, 208, 209, 213, 214, 215, 218 ЦПК України; ст.ст. 23, 526, 1166, 1167, 1188, 1194 ЦК України; ст.ст. 9, 34, 36, 41 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; Постанова Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму відшкодування шкоди в розмірі 21495,59 грн., судові витрати в розмірі 640,00 грн., а всього підлягає стягненню 22135,59 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя