Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2017 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В. , за участю секретаря Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку №44, розташованого по провулку Шопена в м.Маріуполі. У будинку також зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який з березня 2016 року фактично в ньому не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку. Ніякого майна відповідача у будинку не має. Реєстрація відповідача тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги та не дозволяє оформити субсидію. На підставі викладеного просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком №44, розташованого по провулку Шопена в м.Маріуполі

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вказав, що позов визнає, оскільки останні два роки в будинку не проживає, не оплачує комунальні послуги та не бере участі в утриманні будинку

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності №1053 від 21.09.1992 року, ОСОБА_1 належить будинок №44, розташованим по провулку Шопена в м.Маріуполі, що підтверджується самим свідоцтвом та реєстраційним написом від 21.09.1992 року.

У відповідності до акту від 30.11.2017 року, складеного членами комісії КСН «сел.Україна», відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, але з березня 2016 року по теперішній час в ньому не мешкає.

Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 з березня 2016 року, тобто понад один рік без поважних причин, що підтверджується актом КСН «сел.України» та не заперечується самим відповідачем.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_2 підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком №44, розташованого по провулку Шопена в м.Маріуполі.

Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Як вбачається з квитанції позивач сплатила судовий збір в розмірі 640грн. Отже з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 320грн., а інші 50 відсотків судового збору повернути позивачу з державного бюджету.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 77, 81, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку №44, розташованим по провулку Шопена в м.Маріуполі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН:НОМЕР_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, суму сплаченого судового збору в розмірі 320,00грн.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН:НОМЕР_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в розмірі 320грн.

На рішення може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Т. В. Пустовойт