ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3514/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"10" квітня 2017 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФВП ГРУП ЛТД" до ОСОБА_2 про визнання недійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

До суду першої інстанції було подано вказаний позов, щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу №8044/2016/1533 транспортного засобу від 21.01.2016 р., укладеного між ТОВ "ФВП ГРУП ЛТД", в особі представника ОСОБА_3, та фізичною особою ОСОБА_2

В обґрунтування позовних вимог позивач, зазначив, що укладення вказаного договору суперечило ч.3 ст.238 ЦК України (в контексті положень ст.ст.203, 215 ЦК України), оскільки ОСОБА_3, який представляв ТОВ "ФВП ГРУП ЛТД" вчинив вказаний правочин в інтересах члена своєї сім"ї - сина ОСОБА_2, за ціною 441800 грн., яка на думку позивача менша ринкової вартості вказаного автомобіля.

Відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України - суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито згідно з ухвалою Оболонського районного суду м. Києва ще 31 жовтня 2016 року а.с.20), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, з довідки щодо судового засідання по цій справі 16 листопада 2016 року не вбачається явки представника позивача, а також згідно з журналом судового засідання від 29 листопада 2016 року маються дані щодо відсутності на ньому зокрема і представника Товариства з обмеженою відповідальністю "ФВП ГРУП ЛТД".

При цьому, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ФВП ГРУП ЛТД" (яке було повідомлено про цей судовий розгляд справи, згідно з наяаною розпискою у рекомендованому листі) у дане судове засідання також не з»явився (і це не перша неявка сторони позивача, проте не поспіль (щодо ознак повторності).

При цьому судом враховано, що стороною позивача не заявлено клопотань про відмову від вказаного позову або про залишення його без розгляду та не надано заперечень щодо розгляду справи у заочному порядку, а тому, враховуючи викладене, вищенаведені імперативні вимоги ст.157 ЦПК України та вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за належне встановити заочний розгляд справи.

Так, судом враховано, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, судом враховано, що відповідно до положень ст.77 ЦПК України: сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Проте, з поштових відправлень вбачається, що Дарницьким районним судом м. Києва поштою - рекомендованим листом із повідомленням за адресою реєстрації відповідача направлялася повістка Дарницького районного суду м. Києва про виклик на дане судове засідання, при цьому, з відповідного поштового відправлення вбачається відсутність останнього за вказаною адресою.

При цьому, відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України: у разі ненадання фізичною особою, яка бере участь у справі інформації щодо її адреси, судова повістка надсилається цій особі за адресою її місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, при цьому, у разі відсутності особи, яка бере участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Проаналізувавши наведені дані, всі інші матеріали справи, враховуючи положення ч.2 ст.64 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити як у необгрунтованих та безпідставних, і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду.

Так, відповідно до положень ч.1, ч.6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, з обгрунтування позову вбачається посилання сторони позивача лише на огульне припущення щодо недотримання вимог ч.3 ст.238 ЦК України при укладанні Договору купівлі-продажу №8044/2016/1533 транспортного засобу від 21.01.2016 р., укладеного між ТОВ "ФВП ГРУП ЛТД", в особі представника ОСОБА_3, та фізичною особою ОСОБА_2

Так, стороною позивача не надано доказів, що ОСОБА_3 станом на 21.01.2016 р. був представником ще і фізичної особи ОСОБА_2

Більш того, зі змісту Договору купівлі-продажу №8044/2016/1533 транспортного засобу від 21.01.2016 р., укладеного між ТОВ "ФВП ГРУП ЛТД", в особі представника ОСОБА_3, та фізичною особою ОСОБА_2, вбачається, що останній був вже повнолітнім станом на 21.01.2016 р., оскільки паспорт йому було видано 10.01.2002 року.

При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.238 ЦК України - представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Ст.10 ЦПК України встановлено: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, правового обгрунтування щодо інших підстав визнання спірного договору недійсним, як і щодо іншого похідного обгрунтування стороною позивача не наведено, як відсутні такі підстави і на думку суду (зокрема щодо огульних (бездоказових) тверджень щодо вчинення вказаного правочину ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2, саме як члена своєї сім"ї (при цьому доказів та обгрунтування щодо членства ОСОБА_2 у сім"ї ОСОБА_3 також не надано) та за ціною яка менша ринкової вартості вказаного автомобіля (належних та допустимих доказів чого також не надано, враховуючи, що надані витяги з інтернету жодною особою не завірені, їх автентичність об"єктивними доказами не підтверджена, а отже вони не є належними та допустимими доказами)).

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, належить судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 1378 грн. зарахувати в доход держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.208, 209, 214, 215, 228 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ФВП ГРУП ЛТД" у повному обсязі.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 1378 грн. зарахувати в доход держави.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: