Провадження № 2/127/1127/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Бондарчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житлове домоволодіння з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності на житлове домоволодіння з господарськими будівлями в порядку спадкування за законом.

Позовна заява мотивована тим, що позивач по справі ОСОБА_1, народився 17 жовтня 1956 року в м. Вінниці. Згідно з актовим записом № 1504 від 01.11.1956 року, вчиненим у міськбюро ЗАГС м. Вінниці, та виданим на його підставі Свідоцтвом про народження серії І-ЯР № 529723, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4. Рішенням № 32/1562 виконкому ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих від 21.12.1957 року батькові позивача ОСОБА_3 було відведено для будівництва жилого будинку земельну ділянку № 51 в кварталі № 412 площею 500 кв.м по вул. Ціолковського в м. Вінниці, про що 28.01.1958 року був складений акт про відвід земельної ділянки під забудову. 26 лютого 1958 року на підставі вищезазначеного рішення виконкому між батьком та Міськомунгоспом м. Вінниці був укладений Договір про надання в бестрокове користування даної земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, і цей Договір був посвідчений нотаріально 1 березня 1958 року у ОСОБА_2 міській нотаріальній конторі. На виділеній земельній ділянці батьки за спільні кошти подружжя та спільною працею спорудили житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який був прийнятий в експлуатацію на імя батька. Домоволодінню присвоєна адреса Провулок Ціолковського, буд. № 10. Акт прийняття в експлуатацію будинку був батьком отриманий, але не зберігся. Будівництво тривало, і 14 березня 1984 року рішенням Ленінського райвиконкому м. Вінниці від 14.03.1984 року за № 133 була прийнята в експлуатацію прибудова, в тому числі: кімната /1-1/ 18,6 кв.м, кухня /1-2/ 19,3 кв.м , ванна /1-3/ 3,8 кв.м, санвузол /1-4/ 1,6 кв.м, коридор /1-5/ 3,8, кв.м, а також сараї / б/, /61/, /62/, туалет В. Батько позивача ОСОБА_3 помер 28.05.2000 року в м. Вінниці. Після смерті батька відкрилась спадщина, заповіту на яку він не залишив. Спадщину прийняла як спадкоємець першої черги за законом дружина померлого - мати позивача ОСОБА_4, і в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 841/2001. Мати отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на належні померлому грошові вклади. Але вона не змогла оформити спадщину на домоволодіння, оскільки не були знайдені документи на нього. Мати продовжували проживати і користуватись даним домоволодінням до кінця свого життя. Мати позивача ОСОБА_4 померла 02.03.2016 року в м. Вінниці. Після смерті матері відкрилась спадщина, заповіту на яку вона не залишила. Позивач спадщину прийняв як єдиний спадкоємець першої черги за законом, і 06.04.2016 року в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №225/2016, номер в Спадковому реєстрі 58813208. Після закінчення 6-ти місяців з дня смерті матері позивач звернувся в нотаріальну контору для оформлення спадщини, однак, як виявилось, не лише мати не переоформила будинок на себе, але й те, що право власності батька на домоволодіння не було зареєстроване, про що нотаріуса було повідомлено довідкою КП ВМБТІ від 19.09.2016 року за № 4453. В звязку з тим, що матірю позивача не були отримані правовстановлюючі документи і відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності батька на спірне нерухоме майно постановою від 21.10.2016 року за № 3026/02-31 державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори, в якій відкриті спадкові справи після смерті батьків позивача, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадкований будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на імя спадкодавців і їх право власності не зареєстроване.

В судовому засіданні позивач підтримав позов, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради заперечив проти позову. Згідно з його запереченнями спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не набули права власності на цілий житловий будинок, правовстановлюючі документи на це майно відсутні, тобто цей будинок до складу спадщини не входить.

Судом у справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1, народився 17 жовтня 1956 року в м. Вінниці.

Згідно з актовим записом № 1504 від 01.11.1956 року, вчиненим у міськбюро ЗАГС м. Вінниці, та виданим на його підставі Свідоцтвом про народження серії І-ЯР № 529723, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Рішенням № 32/1562 виконкому ОСОБА_2 міської Ради депутатів трудящих від 21.12.1957 року батькові позивача ОСОБА_3 було відведено для будівництва жилого будинку земельну ділянку №51 в кварталі №412 площею 500 кв.м по вул. Ціолковського в м. Вінниці, про що 28.01.1958 року був складений акт про відвід земельної ділянки під забудову. 26 лютого 1958 року на підставі вищезазначеного рішення виконкому між батьком та Міськомунгоспом м. Вінниці був укладений Договір про надання в бестрокове користування цієї земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, і цей Договір був посвідчений нотаріально 1 березня 1958 року у ОСОБА_2 міській нотаріальній конторі. На виділеній земельній ділянці батьки за спільні кошти подружжя та спільною працею побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який був прийнятий в експлуатацію на імя батька по провулку Ціолковського, буд. № 10. Будинок був прийнятий в експлуатацію відповідно до акту прийому індивідуального будинковолодіння від 25.12.1965 р., в якому зазначено, що будинок складається з 3 кімнат, 1 кухні, житловою площею 36, 66 кв.м, площа підсобних приміщень 8, 28 кв.м. На підставі цього акту ОСОБА_2 міським відділом комунального господарства на підставі рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 ради депутатів трудящих №3/41 від 20.01.1966 р. видано свідоцтво №763 від 25.01.1966 р, про право особистої власності на будинковолодіння, яке зареєстроване у ОСОБА_2 міжміському бюро технічної інвентаризації 29.01.1966 р.

Згідно з актом прийому прибудови від 05.03.1984 року прийнято до експлуатації в будинковолодінні по провулку Ціолковського, 10 в м. Вінниці, належного ОСОБА_3, прибудову, яка складається з : кімнати 1-1 площею 18, 6 кв.м, кухні 1-2 площею 19, 3 кв.м, ванної 1-3 площею 3,8 кв.м, санвузла 1-4 площею 1,6 кв.м, коридору 1-5 площею 3,8 кв.м, крім цього побудував сарай (б), (б-1), (б-2), туалет (В). Ця прибудова приймальною комісією та рішенням виконкому №133 від 14.03.1984 року прийнята в експлуатацію. Проте правовстановлюючого документа на прийняту в експлуатацію прибудову ОСОБА_5 не отримав, в бюро технічної інвентаризації прибудова також не зареєстрована.

Батько позивача ОСОБА_3 помер 28.05.2000 року в м. Вінниці. Після смерті батька відкрилась спадщина, на яку він не залишив заповіту. Син спадкодавця ОСОБА_1 позивач в справі подав заяву про неприйняття спадщини. Спадщину прийняла як спадкоємець першої черги за законом дружина померлого ОСОБА_4, і в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №841/2001. ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.10.2001 р. на спадкове майно, яке складається з цілого жилого будинку з прибудовами, господарськими будівлями, розташованого в м. Вінниці по провулку Ціолковського під номером 10, належного померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого ОСОБА_2 міським відділом комунального господарства 15 січня 1966 року та зареєстрованого в ОСОБА_2 обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації 29.01.1966 р. під №10100. Це свідоцтво підлягає реєстрації в ОСОБА_2 обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації. Всупереч положенням Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 р. №121 право власності на спадкове майно спадкоємець ОСОБА_4 не зареєструвала.

Мати позивача ОСОБА_4 померла 02.03.2016 року в м. Вінниці. Після смерті матері відкрилась спадщина, заповіту на яку вона не залишила. Позивач спадщину прийняв як єдиний спадкоємець першої черги за законом, і 06.04.2016 року в Першій вінницькій державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №225/2016, номер в Спадковому реєстрі 58813208. Після закінчення 6-ти місяців з дня смерті матері позивач звернувся в нотаріальну контору для оформлення спадщини, однак, як виявилось, не лише мати не переоформила будинок на себе, але й те, що право власності батька на домоволодіння не було зареєстроване, про що нотаріуса було повідомлено довідкою КП ВМБТІ від 19.09.2016 року за № 4453. В звязку з тим, що матірю позивача не були отримані правовстановлюючі документи і відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію права власності батька на спірне нерухоме майно постановою від 21.10.2016 року за № 3026/02-31 державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори, в якій відкриті спадкові справи після смерті батьків позивача, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на успадкований будинок, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на імя спадкодавців і їх право власності не зареєстроване.

При вирішенні справи суд керується правовою позицією Верховного Суду України по справі №6-137цс13 від 18.12.2013 р. відповідно до якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва.

На час завершення будівництва прибудови і прийняття її в експлуатацію за актом від 05.03.1984 р., відповідно до якої загальна площа цілого будинку склала 86, 1 кв.м. чинною була Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Згідно з п. 4 цієї Інструкції реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Згідно з пунктами 6,7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Відповідно до пункту 16 додатку №1 «Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» такими документами, зокрема є свідоцтва про право власності на будинки (будинковолодіння), які видані виконкомами місцевих рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Згідно з п. 1.4. Правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, державну реєстрацію обєктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів, за рахунок коштів власників нерухомого майна.

Згідно з повідомленням КП «ВМБТІ» від 19.09.2016 року № 4453 реєстрація права власності за ОСОБА_6 на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами не була проведена. Таким чином, за життя спадкодавець належним чином не оформив документи на вищевказаний житловий будинок з врахуванням прибудови до нього, завершеної в 1984 р.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для проведення державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються:

1)виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;

2)документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким обєктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким обєктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Надані спадкоємцем ОСОБА_1 документи не відповідають вимогам законодавства, що діяло в період з 1958 року до нині, тому свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане майно на імя ОСОБА_1 нотаріальною конторою не було видано, про що Державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 правомірно винесено постанову від 21.10.2016 р. №3026/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В свідоцтві про право на спадщину за законом від 17.10.2001 р. на спадкове майно, виданому ОСОБА_4, зазначено, що спадкове майно, на яке видане це свідоцтво складається з цілого жилого будинку з прибудовами, господарськими будівлями, розташованого в м. Вінниці по провулку Ціолковського під номером 10, належного померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого ОСОБА_2 міським відділом комунального господарства 25 січня 1966 року та зареєстрованого в ОСОБА_2 обласному об»єднаному бюро технічної інвентаризації 29.01.1966 р. під №10100. Але як зазначено вище у правовстановлюючому документі свідоцтві про право особистої власності йдеться про будинок, який складається з 3 кімнат, 1 кухні, житловою площею 36, 66 кв.м, площа підсобних приміщень 8, 28 кв.м. Натомість позивач просить визнати за ним право власності на цілий житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою : м. Вінниця, провул. Ціолковського, 10, до складу якого входять : житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 86, 1 кв.м, в тому числі житловою площею 57,6 кв.м; погріб літ. «п/Б»; сарай літ. «Б», сарай літ. «б», сарай літ. «б-і», сарай літ. «б-2»; огорожа №1; убиральня літ. «В», на який у спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були відсутні правовстановлюючі документи.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» йдеться про те, що у разі, коли є документ про право спадкодавця на нерухоме майно, але документ не було зареєстровано в БТІ, судам належить розглядати спір про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. У виниклих правовідносинах документ про право власності спадкодавця ОСОБА_4 на цілий житловий будинок загальною площею 86,1 кв.м, житловою площею 57,6 кв.м. по провулку Ціолковського, 10 в м. Вінниці відсутній, тому суд не вправі визнавати право власності на це майно за спадкоємцем ОСОБА_1

В цьому ж листі міститися роз»яснення про те, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобовязаний прийняти таку довідку разом з іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

При дотриманні названих умов у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268 ЦК України, пунктами 4, 6, 7 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, ст. ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя