АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6657/17 Справа № 196/1498/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Бойко Ю. О. Доповідач - Максюта Ж.І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.,

суддів: Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

за участю секретаря - Попазової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просила усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що відповідач за час хвороби матері не цікавився станом її здоров'я, не надавав матеріальної та моральної допомоги, якої вона потребувала, будучи онкохворою, свідомо ухилявся від догляду за нею, а отже наявні всі правові підстави для задоволення її позовних вимог /а.с.2-5/.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20.05.2017 року у задоволенні позову було відмовлено /а.с.109-116/.

З таким рішенням не погодилась позивач, звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального закону, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі /а.с.129-132/.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_4, яка була матір'ю позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 /а.с.6, 10/.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №69 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року причиною смерті стало злоякісне новоутворення шлунка з приблизним часом між початком захворювання і смертю 1,5 року /а.с 14-15/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 /а.с. 8/. За цією адресою зареєстровано місце постійного проживання позивача ОСОБА_2 та її батька ОСОБА_5./а.с.17/.

Царичанською державною нотаріальною конторою на підставі заяви позивача про прийняття спадщини, 25.05.2015 року було відкрито спадкову справу № 57487043 /а.с.7, 25-30/.

Сторони знаходяться тривалий час у неприязних стосунках, у зв'язку з чим ОСОБА_3 був обмежений у доступі до спілкування з матір'ю у них вдома, однак відвідував її у лікарні, що підтверджується його особистими поясненнями, які узгоджуються з показаннями свідків.

Фактично, між позивачем та відповідачем, які є спадкоємцями першої черги, виник спір щодо доступу до реалізації права на спадкування за законом, у зв'язку з чим позивач наполягала на усуненні ОСОБА_3 від права на спадкування на підставі ч.5 ст.1224 ЦК України.

Встановивши вказані обставини, в силу ст.ст. 614, 1216, 1218, 1220- 1224, 1258, 1261 ЦК України, ст. 172 СК України, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обв'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями сторін.

У відповідності до частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту указаної норми закону та відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій.

Таким чином, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно частини 5 статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України (в редакції, чинній на день ухвалення рішення) позивачем не надано жодних доказів на підтвердження умисних дій чи бездіяльності відповідача, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, а також не доведено потреби ОСОБА_4 у допомозі саме від сина ОСОБА_3, зокрема, вона отримувала належну допомогу від позивача, як доньки, та від свого чоловіка.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права, які правильно застосовані судом першої інстанції.

Отже, і доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального закону колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Фактично апеляційна скарга відтворює зміст позовної заяви, а її доводи зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що при розгляді справи, районним судом були виконані всі вимоги процесуального закону, спір вирішено у відповідності з нормами закону. Рішення є обґрунтованим, з повним відображенням обставин, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є правильними.

Отже, відсутні, передбачені ст. 376 ЦПК України, підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Rеруючись ст.ст. 367, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко