Справа № 713/368/17
Провадження №2/713/242/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Кибич І.А., з участю секретаря Мірчева О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вижниця цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості до відповідача ОСОБА_1

Посилаються на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.09.2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5010,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п.6.6. Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди банку.

Однак у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав умов договору, в звязку з чим станом на 31.01.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 20927,37 грн., яка складається із наступного: 3180,31 грн. заборгованість за кредитом; 14974,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 972,73 грн. штраф (процентна складова).

Просять стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.09.2005 року в розмірі 20927,37 грн., яка складається із наступного: 3180,31 грн. заборгованість за кредитом; 14974,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 972,73 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати.

В судове засідання представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи подали заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» та письмові пояснення, де зазначили, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5010,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. ОСОБА_1 приєднався до нових Умов та Правил надання банківських послуг шляхом підписання відповідної анкети-заяви від 10.02.2011 року. ОСОБА_1 було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що підписавши цю заяву, ОСОБА_1 ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, що підтверджується його підписом, крім того зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Зазначили, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови, в тому числі і відносно процентної ставки за користування кредитом, ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, останній користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором, ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Що стосується заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності, відповідно до п. 1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк картки до останнього дня 09.2011 року. (09.2011 рік+50 = 2061 рік). Вважають, обставини, на які ОСОБА_1 посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримано при зверненні до суду. Просять задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав, підтримав подане письмове заперечення, відповідно до якого зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» надав "Условия и правила предоставления банковских услуг" та "Правила пользования платежной карткой", які він не підписував, так як підписання заяви відбулося ще в 2005 році, вважає, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції він не був ознайомлений при виникненні відносин між ним та банком, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів, що при підписання заяви діяли саме ті Умови і правила надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПриватБанку", які банк йому надав, а також не надано доказів щодо умов кредитного договору за кредитною карткою "MasterCard"" на час отримання ним картки. Вважає, що умови носять односторонній характер, оскільки не містять будь-якого належного підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між ним та позивачем. Зазначив, що в порушення вимог ч.1 ст.1054 ЦК України, де фактом надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами. Крім того, вважає розмір та розрахунок боргу необґрунтованим, оскільки розмір основного боргу згідно розрахунку складає 3180,31 грн., у доданій позивачем анкеті-заяві визначено розмір кредитного ліміту у сумі 3800,00 грн., а в позовній заяві вказано, що сума одержаного кредиту становить 5010,00 грн., розмір процентної ставки у 36% річних позивачем вказано лише у позовній заяві і не існує будь-якого підписаного ним документа, який би встановлював, що йому було надано кредит під цю відсоткову ставку, оскільки кредитного договору не існує взагалі, анкета-заява не містить угоду про сплату комісії, а тому правова підстава для її нарахування відсутня, відповідні докази вчинення даного правочину між сторонами не надано. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. За висновком Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України). Дія картки закінчилась 30 вересня 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у лютому 2017 року. Згідно наданого позивачем розрахунку, сальдо простроченої заборгованості виникло - 01.10.2014 року, тобто через місяць після одержання останньої суми погашення за наданим кредитом, що суперечить чинному законодавству. Посилається на п.4 Постанови пленуму вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 відповідно до якого, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Відповідно до виписки по картці/рахунку від 15.03.2017 року суми, які банк вказав у розрахунку заборгованості в травні, червні та липні 2014 року були автоматично списані для погашення простроченої заборгованості по кредиту, тобто він не вчиняв ніяких дій з виконання зобов'язання, які б свідчили про переривання перебігу позовної давності. Вважає, що на даний час, позовна заява ПАТ КБ "Приватбанк" не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч.4 ст.267 ЦКУ. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши відповідача, дослідивши письмові докази по справі, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», необхідно відмовити.

Судом встановлено, що 02.09.2005 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 підписано заяву відповідно до якої сторони домовились, про відкриття кредитного рахунку, а саме: ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з базовою процентною ставкою 3 (три) проценти в місяць з розрахунку 360,00 днів у році, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості, що підтверджується копією заяви.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію.

З копії заяви ОСОБА_1 від 02.09.2005 року вбачається, що останній своїм підписом надав свою згоду, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.01.2017 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором про надання банківських послуг №б/н від 02.09.2005 року становить 20927,37 грн., яка складається із наступного: 3180,31 грн. заборгованість за кредитом; 14974,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 972,73 грн. штраф (процентна складова).

Згідно ст.ст.526, 527, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Згідно із п.1.ст. 1054 Цивільного Кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.1.ст.1048 Цивільного Кодексу України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. З положень кредитного договору та ст.ст.1054, 1055 ЦК України вбачається, що сторонами дотримано в повному обсязі вимог цивільного законодавства щодо предмету договору, його ціни, строку повернення кредиту, розміру відсотків, письмової форми.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як зазначено в п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення вищезазначеної статті застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

За змістом ч.2 ст. 259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Відповідно до висновків Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи строк дії карки закінчився 30.09.2011 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою тільки 02.03.2017 року, що свідчить про пропуск строку позовної давності.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо вирішення питання про збільшення строку позовної давності. Окремо в письмовій формі договір про збільшення позовної давності між сторонами також не укладався.

Клопотання про поновлення строку від позивача не надходило, у той же час, відповідачем ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦК України до суду була подана заява про застосування строку позовної давності.

За даних обставин, суд приходить до висновку, щодо застосування трирічного строку позовної давності щодо даних кредитних зобовязань ОСОБА_1, зважаючи на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності до 50 років, а також, що відповідача ОСОБА_1 було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг від 10.02.2011 року, на які в своїх поясненнях посилається ПАТ КБ «ПриватБанк», отже ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувалися.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Таким чином, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати зокрема часткова сплата боржником основного боргу та нарахованих санкцій.

З розрахунку заборгованості вбачається, що з рахунку ОСОБА_1, ПАТ КБ «ПриватБанк» 14.05.2014 року було автоматично списано з рахунків відповідача суму в розмірі 1149,28 грн., 17.06.2014 року 1277,26 грн., 25.07.2014 року 505,66 грн.

Згідно пояснень відповідача ОСОБА_1 наданих у запереченні та підтверджених у судовому засіданні, будь-які кошти на погашення заборгованості після закінчення строку дії картки, тобто 30.09.2011 року на рахунок не вносив. На думку суду, бездіяльність відповідача щодо автоматичного списання коштів, яка відповідно до п.5.6 Правил користування платіжною карткою передбачена, не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг №б/н від 02.09.2005 року в сумі 20927,37 грн. необхідно відмовити.

Посилання позивача на те, що дані правовідносини між сторонами не припинилися і тривають до повного погашення відповідачем кредиту, суд вважає безпідставним, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Керуючись ст.ст. 526, 256, ч.2 ст.259, 527, 530, 611, 612, 1048-1050, 1054 ЦК України, п.31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, Суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.09.2005 року в сумі 20927, 37 гривень - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд Чернівецької області.

Суддя: І. А. Кибич