Справа № 372/2937/17
Провадження № 2-1585/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Бондаренко Є.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в місті Обухів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про виселення, в якій зазначає, що є власником житлового будинку, після розлучення відповідач створює нестерпні умови проживання, систематично порушує правила співжиття, застосовував насильство у сім'ї, тому просила виселити ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачка є власницею спірного житлового будинку, відповідач порушує правила співжиття та вчиняє насильство у сім'ї.

Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог, наявність у позивача права користування спірним житловим приміщенням, відсутність іншого житла, участь в будівництві та утриманні будинку, вселення зі згоди власника, статус члена сім'ї власника.

Вислухавши відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсний характер спірних правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Право власності на спірне житлове приміщення - житловий будинок АДРЕСА_1, належить позивачеві ОСОБА_1, що підтверджується договором дарування, а також визнається сторонами.

Відповідач зареєстрований і постійно проживає у спірному житловому приміщенні з 14.12.1996 року як член сім'ї власника, що підтверджується будинковою книгою, паспортом.

Відповідач приймає участь в утриманні спірного житлового приміщення, споачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями.

Шлюб між сторонами було зареєстровано 27 грудня 1999 року і розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 17 серпня 2015 року, що підтверджується судовим рішенням.

05.07.2015 року, 11.12.2016 року позивач зверталась до поліції із заявами про вчинення відповідачем сімейних сварок, за наслідками перевірок відповідач до адміністративної відповідальності не притягувався, що підтверджується висновком, рапортом, протоколом.

При наданні правової оцінки суті позовних вимог суд приймає до уваги наступне.

Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ч.1 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення як співвласника квартири.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідач був вселений у спірне житлове приміщення на законних підставах із дозволу власника, оскільки був чоловіком позивачки, отже членом сім'ї власника, що сторонами визнається.

Достатніх і переконливих доказів на підтвердження доводів позову про те, що відповідач чинив або чинить позивачеві перешкоди у користуванні, володінні чи розпорядженні спірним житловим приміщенням суду не подано, оскільки під час розгляду справи суду не повідомлено відомостей і не подано доказів на їх підтвердження стосовно існування таких обставин, які б вказували на порушення прав позивача саме відповідачем.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Під час розгляду справи позивач не довів наявності перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, які б вчинялись відповідачем.

Згідно ч.3 ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

З фактичних обставин справи можливо зробити висновок про те, що відповідач має набуте у встановленому законом порядку право користування спірним житловим приміщенням, тому достатніх підстав вважати порушеними права позивача суд не вбачає.

Відповідно до ч.2 ст.109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч.2 ст.109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, підстави для виселення відповідача із зазначеного жилого приміщення без надання йому іншого постійного житла відсутні.

Правове обґрунтування позову суд вважає неспроможним.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, не виявлено порушень прав позивача, які б підлягали судовому захисту, позовні вимоги не ґрунтуються на законі, не узгоджуються із наявними у справі доказами, не доведені і безпідставні.

Таким чином, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 321, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 72, 109, 116, 157 Житлового кодексу України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко