Справа № 303/2595/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.,

суддів - Фазикош Г.В.,Собослой Г.Г.,

секретарі - Шукаль О.Я.,

за участю представника ПАТ «ВіЕсБанк» - Баняс В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного банку «ВіЕс Банк» Баняс В.В. на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

30 квітня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, якою просив стягнути з ОСОБА_3, мешканця АДРЕСА_1, невиплачені йому кошти в сумі 676 260,00 гри. та вирішити питання судових витрат.

07.05.2015 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 (а.с.14).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 в межах суми позову (676 260,00 грн.).

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник Публічного акціонерного банку «ВіЕс Банк» Баняс В.В., який не брав участі у справі, однак вважає, що оскаржуване рішення суду стосується його прав та обов'язків і порушує його право як заставодержателя, подав апеляційну скаргу, якою просить ухвалу про забезпечення позову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2015 року, скасувати. Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції при постановленні ухвали неповно та неправильно встановив обставини справи, які мають значення, невірно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, зазначив, що суд при постановлені ухвали порушив вимоги процесуальних норм, передбачені ст.ст. 151-154, 209, 292 ЦПК України, положення постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», гарантовані ст.41 Конституції України права банку, а також ч.3 ст. 22 ЦК України, ч. 1 ст.33, ч.1 ст.49 Закону України «Про іпотеку», та, вважає з цих підстав ухвалу суду незаконною та необгрунтованою (а.с.55-57).

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» Баняс В.В. підтримав апеляційну скаргу і просив задовольнити з підстав зазначених в ній.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Оскаржуючи ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» Баняс В.В. вважає, що оскаржувана ухвала суду стосується прав банку як заставодержателя, оскільки, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №KF 48732 від 24.48.2008 року, укладеного між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») та ОСОБА_3, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу Іванчовою Н.С. за реєстраційним номером №1259, згідно умов якого предметом іпотеки є земельна ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1764 га. та житловий будинок загальною площею 385,0 м.кв. з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1, що є власністю ОСОБА_3

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення вимог за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Незважаючи на те, що оскаржуваною ухвалою суду порушено право банку, як заставодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, гарантованого ч.1 ст.589 ЦК України та ст.33 Закону України «Про іпотеку», Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» не було залучено до участі у судовому процесі.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції оскаржуваною ухвалою про забезпечення позову вирішив питання про права та обов'язки ПАТ «ВіЕс Банк» щодо предмету нерухомого майна, на яке було накладено арешт, а тому має передбачене законом права на оскарження.

Відповідно дост.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 згідно розписок від 19 грудня 2013 року та 07 березня 2014 року отримав у позику від позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 30 000,00 дол. США відповідно до 01 травня 2014 року та до 01 червня 2014 року, що засвідчено підписами двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с.6-7).

07.05.2015 року ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 (а.с.14).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову - задоволено. Накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 в межах суми позову (676 260,00 грн.).

Задовольняючи заяву ОСОБА_7 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 умови розписок не виконав та в добровільному порядку не бажає повертати кошти, а тому невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскаржуваною ухвалою було накладено арешт на майно, що передано в іпотеку ПАТ «ВіЕс Банк» відповідно до іпотечного договору від 24.04.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №1259 (а.с.61-66).

Таким чином, ПАТ «ВіЕс Банк» маючи належним чином зареєстровані у встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, відносно якого заявлені вимоги позивача ОСОБА_7, при постановлені оскаржуваної ухвали судом до участі у справі залучено не було, але при цьому було вирішено питання про права та обов'язки банку щодо предмета нерухомого майна, на яке було накладено арешт.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року, яке залишено в силі Апеляційним судом Закарпатської області від 04 листопада 2015 року по справі №303/7667/14-ц звернуто стягнення на домоволодіння, а саме житловий будинок загальною площею 385,3 м.кв., житловою площею 116,7 м.кв., з надвірними спорудами: гараж, сарай, вбиральня, колодязь, бруківка та споруди за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 22.04.2008 року та земельну ділянку площею 0,1764 га., яка знаходиться за-адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності земельної ділянки серії НОМЕР_3 від 08.04.2004 року, шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу (а.с.67-71).

15.01.2016 року Мукачівським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було відкрито виконавче провадження ВП №49833283 та №49833161 з примусового виконання виконавчого листа №303/729/15 виданого 26.10.2015 року (а.с.72-73).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Частиною 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року набрало законної сили.

Однак, реалізувати передбачене ст.39 Закону України «Про іпотеку» право ПАТ «ВіЕс Банк» як іпотекодержателя, на теперішній час не може, у зв'язку з накладенням арешту на предмет іпотеки згідно оскаржуваної ухвали від 14 травня 2015 року, та неможливістю відділу ДВС здійснити реалізацію арештованого майна з прилюдних торгів з метою задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, фактично ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року було зупинено виконання рішення від 23 вересня 2015 року цього ж суду, що набрали законної сили про звернення стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 385,3 м.кв., житловою площею 116,7 м.кв. з надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,1764 га., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 у справі №303/7667/14-ц в рахунок погашення боргу на користь ПАТ «ВіЕс Банк» в розмірі 1 334 226,85 грн.

У відповідності до п.п.1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», за змістом ч.1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Таким чином, неможливо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.

На підставі наведеного ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування та постановления нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного банку «ВіЕс Банк» Баняс В.В. задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 травня 2015 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: