441/1352/17 2/441/739/2017
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.12.2017 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Українець П.Ф.

з участю секретаря Пеленської Х.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городку Львівської обл. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

сторони в шлюбі з 14.10.2006р., мають сина ОСОБА_3, 15.03.2007р.н.

22.09.2017р. ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, вимоги мотивувала тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, вони часто сварились, тому в 2012р. припинили подружні стосунки, спільно не проживають, вона не бажає поновлювати з ним сімейні стосунки, просила розірвати шлюб та відновити їй дошлюбне прізвище.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, 15.12.2017р. подала заяву у якій висловилась на підтримку позову, просила про розгляд справи у її відсутності. Від стягнення судових витрат з відповідача відмовилась (а.с. 21).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, 15.12.2017р. подав заяву, у якій просив про розірвання шлюбу та розгляд справи у його відсутність (а.с. 22).

Оскільки сторони в судове засідання не зявились, суд відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів та без фіксації судового процесу технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, суд задоволює позов частково.

Із змісту позову, із долученого до справи свідоцтва про шлюб та копії свідоцтва про народження убачається, що сторони в шлюбі з 14.10.2006р., мають сина ОСОБА_3, 15.03.2007р.н., в 2012р. через сварки припинили подружні стосунки, проживають окремо (а.с. 2-3, 4, 5).

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 р., чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3 і 4 ст. 56 вказаного Кодексу передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до положень ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007р. зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюб суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Отже, регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Як убачається із змісту позову ОСОБА_1 та поданої суду заяви від 15.12.2017р. (а.с.2-3, 21) позивачка настоює на розірванні шлюбу, мотивуючи тим, що не бажає поновлювати сімейні стосунки з відповідачем і проживати однією сімєю.

Відповідач ОСОБА_2, як убачається із його заяви від 15.12.2017р. (а.с.22), теж просить про розірвання шлюбу з позивачкою.

Ураховуючи наведене, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також той факт, що юридичне підтримання шлюбних відносин в даному випадку суперечитиме моральним засадам суспільства, суд задоволює позов.

За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідними органами держаної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках.

За положенням ч. 6 ст. 15 цього Закону, той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органи держаної реєстрації акту цивільного стану під час держаної реєстрації розірвання шлюбу.

Зі змісту ч. 8 ст. 294 ЦПК України вбачається, що вимога про вибір прізвища, тобто його зміну, вирішується судом виключно у справах окремого провадження, тобто при відсутності спору між сторонами щодо розірвання шлюбу, що передбачено ч. 3 ст. 293 ЦПК України.

Позивачкою ОСОБА_1 заявлено вимогу про відновлення дошлюбного прізвища у справі, що розглядається в порядку позовного провадження.

За положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на те, що законодавством при розгляді цивільних справ у позовному провадженні про розірвання шлюбу не передбачено вирішення питань, що стосується зміни прізвища особи, яка бере участь у справі, на її вимогу, окрім цивільних справ, що розглядаються у порядку окремого провадження, а позивачкою не доведено факту порушення її прав у зв'язку з необхідністю зміни її дошлюбного прізвища Федина, суд вважає, що вимоги позивачки в частині відновлення її дошлюбного прізвища є передчасними, та тому в їх задоволенні відмовляє.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 293, 294, 354 ЦПК України, ст.ст. 24, 56, 112 СК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований 14.10.2006р. Великолюбінською селищною радою Городоцького р-ну Львівської обл., актовий запис № 29 - розірвати.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили у порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Суддя: Українець П.Ф.