Справа № 639/7570/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 225 945,60 грн. та моральної шкоди в розмірі 4 054,40 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 травня 2010 року згідно наказу № 224 к він був звільнений за власним бажанням з посади першого заступника начальника комплексного відділу 44 ОКБ ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко. На час його звільнення у ДП ХПЗ ім. Т.Г. Шевченко існувала заборгованість по виплаті йому заробітної плати за період з березня 2010 року по травень 2010 року. В порушення вимог ст. 116 КЗпП розрахунок по заробітній платі з ним було проведено не в день звільнення. 15 липня 2011 року він звернувся до суду для виплати йому заборгованості по заробітній платі. 26 серпня 2011 року судовий наказ по справі № 2-н-3297/11 був виданий, але розрахунок з ним по зазначеному наказу було проведено тільки 15 липня 2016 року. Позивач зазначив, що у звязку з вищенаведеним, при розрахунку середнього заробітку він брав заробітну плату за березень та квітень 2010 року. Сума нарахованої йому заробітної плати за березень та квітень 2010 року становить 2 610,96 грн. + 3 714,53 грн. = 6 325,49 грн. Таким чином, середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить 6 325,49 грн. : 43 днів = 147,10 грн. на день. Період затримки виплати середнього заробітку за весь час затримки з 31.05.2010 року по 15.07.2016 року становить 1 536 робочих днів. Таким чином загальний розмірі виплати йому середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати станом на 15.07.2016 року складає: 147,10 грн. * 1 536 днів = 225 945,60 грн.

У судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги, та просив стягнути на його користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 225 945,60 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності №120-27/157 від 12.01.2017 року, у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 78 992,70 грн., посилаючись на те, що дана сума підлягає розрахунку з урахуванням того, що на підприємстві з 2011 року по теперішній час встановлювалася не повна робоча неділя, а також встановлювався простій.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав щодо задоволення позову, виходячи з наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Відповідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

У відповідності до ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК).

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працював на Державному підприємстві «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» з 03.12.1981 року. Наказом № 224 к від 31.05.2010 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП за власним бажанням. (а.с. 13-16).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.07.2011 року стягнуто з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 20 488,88 грн. (а.с. 17)

15.07.2016 року відповідач добровільно перерахував на користь позивача 20 488,88 грн. (а.с.18).

Отже, рішення суду виконано повністю.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13).

Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14).

Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ( постанова у справі № 6-64 цс 13 від 03.2013року) згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Абз.2 п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) передбачено, що після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюються нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчисляється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Абз.3 п.8 Порядку встановлено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарних місяця згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Час затримки належних позивачеві як звільненому працівнику сум, складає період з 31 травня 2010 року по 15 липня 2016 року.

При визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені позивачу, суд керується листами Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норм тривалості робочого часу» на 2010-2016 роки.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми середнього заробітку за період затримки розрахунку, який складає 1536 робочих днів, в розмірі 225 945 грн. 60 коп. (147,10 грн. х 1 536 роб. днів = 225 945 грн. 60 коп.) є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

В абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 225 945 грн. 60 коп. без утримання обовязкових платежів та податків.

Стягнути з Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім. Т.Г. Шевченка» на користь держави судовий збір у розмірі 1378 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова