АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 663/2450/16-ц Головуючий в І інстанції Пухальський С.В.
Номер провадження: №22-ц/791/468/17 Доповідач Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Цулукіані І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2016 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 27 липня 2016 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» (далі ТОВ « Соул-Україна») у простій письмовій формі укладено договір фінансового лізингу №00496, відповідно до якого відповідач зобовязався придбати та передати йому комбайн NEW HOLLAND TC 5070 2012 року випуску, плюс жатка 6,1 м., вартістю 1200000 грн.

У звязку з повідомленням відповідача про неможливість виконання зобовязань за договором, він звернувся до останнього з вимогою про розірвання договору та повернення сплаченого ним авансового платежу у розмірі 120000 грн, однак товариство вказані вимоги в частині повернення авансового платежу не виконало, посилаючись на те, що цей платіж сплачено за оформлення договору і він поверненню не підлягає.

Оскільки договір укладено у простій письмовій формі, його умови містять істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача та є несправедливими, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача 120 000 грн авансу.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2016 року позовні вимоги задоволені.

Визнано недійсним договір фінансового лізингу №00496, укладений 27 липня 2016 року між ТОВ «Соул-України» та ОСОБА_2.

Стягнуто з ТОВ «Соул-України» на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 120 000 грн, сплачені у якості авансу відповідно до договору фінансового лізингу.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Соул-Україна», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із несправедливості умов договору лізингу у розумінні ЗУ «Про захист право споживачів» та не додержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права та досліджених судом доказах.

Нормами ч.1 ст.806 ЦК України та ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначене поняття договору лізингу, за яким одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного Кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» (далі ТОВ « Соул-Україна») 27 липня 2016 року у простій письмовій формі укладено договір фінансового лізингу № 00496, відповідно до умов якого лізингодавець зобовязався придбати та передати лізингоодержувачу у користування комбайн NEW HOLLAND TC 5070 2012 року випуску, плюс жатка 6,1 м, вартістю 1 200 000 грн, а останній зобовязався сплачувати за користування комбайном періодичні лізингові платежі.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що укладений між сторонами у справі договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, тому відсутність його нотаріального посвідчення є порушенням вимог ст.799 ЦК України, відповідно якої договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, викладеною за результатами розгляду цивільної справи № 6-2766цс15.

Підставою недійсності правочину, згідно ч.1, 2 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною, з підстав несправедливих умов договору, поняття якого закріплено в ч.2 статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

З квитанції ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.592669745.1 від 29 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_2 на виконання договору фінансового лізингу № 00496 від 27 липня 2016 року на рахунок відповідача сплачено 120 000 грн (а.с. 3).

З листа-повідомлення ТОВ «Соул-Україна» від 21.09.2016 року вбачається, що договір розірвано на підставі заяви позивача, але сплачена сума є платежем лише за оформлення договору, а тому у відповідності до п. 12.1 Договору поверненню не підлягає.

У розділі договору «Визначення термінів» зазначено, що платежем за оформлення договору є першочерговий одноразовий платіж, розмір якого погоджений між сторонами та який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізінгоодержувачем на розрахунковий рахунок лізингодавця за організаційні заходи повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом документів та укладенням договору, а також за здійснення необхідних дій лізингодавця, які повязані з передачею предмету лізінгу лізингоодержувачу, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір платежу за оформлення договору становить 10% від погодженої вартості предмету лізингу.

Судом першої інстанції надано вірний аналіз положень договору та зроблено правильний висновок щодо наявності всіх кваліфікуючих ознак несправедливості умов договору, які полягають у неспівмірності розміру адміністративного платежу у сумі 120 000 грн (10 % вартості предмета договору) за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та суті виконаної послуги, яка полягала у роздрукуванні бланку договору та заповненні кількох його пунктів від руки, який у будь-якому випадку, незалежно від того хто не виконав зобовязання за договором, не підлягає поверненню.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Несправедливими та такими, що суперечать вимогам зазначеної статті, умовами договору фінансового лізингу є також позбавлення лізингоодержувача на момент укладення договору можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача; відсутність індивідуально визначених ознак транспортного засобу, які б відповідали вимогам ст.184 ЦК України.

Зважаючи на те, що всупереч вимогам ст.799 ЦК України договір нотаріально не посвідчений, містить несправедливі умови визначені положеннями ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», які всупереч принципу добросовісності призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, приймаючи до уваги не надання відповідачем доказів наявності дозволу на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, передбаченого ст. 34 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог обґрунтованими та такими, що відповідають нормам процесуального та матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, як не обґрунтовані законом, доказами та такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Соул-Україна» відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 27 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1