АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Музичко С.Г.,

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Юрчуку С.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року в справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення Дарницького районного м.Києва від 07 листопада 2016 року у справі за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» про захист прав споживачів відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі відповідач просить ухвалусуду скасувати і постановити нову, якою його заяву задовольнити. Також просить зупинити стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги по виконавчому провадженню №53626870, на підставі виконавчого листа, виданого Дарницьким районним судом м.Києва 17.03.2017 року, на час розгляду справи.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, судом першої інстанції не застосовано Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію». Вказує, що позивач неправомірно відмовився укласти договір з відповідачем про реструктуризацію заборгованості. На його думку, ухвала суду прийнята на підставі припущень, без встановлення фактичних обставин справи.

Також посилається на те, що судом безпідставно допущено до участі у справі представників позивача, які не мали відповідних повноважень.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, який апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, представника позивача, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що у судовому засіданні не встановлено виняткових випадків для розстрочки виконання рішення суду.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 7 листопада 2016 року задоволено позовні вимоги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «КУТ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ "Кут" заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 13 449 грн. 27 коп., інфляційні втрати у розмірі 6 545 грн. 03 коп., 3% річних у розмірі 769 грн. 29 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 897 грн. 60 коп., а всього 26 039 грн. 19 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСББ "Кут" про захист прав споживачів відмовлено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року змінено рішення суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСББ «Кут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Зменшено суму інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Кут», із 6 545 грн. 03 коп. до 6 427 грн 03 коп., у зв'язку з чим зменшено загальну суму стягнення з 26 039 грн 19 коп. до 25 921 грн 19 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення суду першої інстанції в незміненій частині та рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Дарницького районного суду м.Києва із заявою про розстрочку виконання рішення суду.

В поданій заяві ОСОБА_2 посилався на те, що він є пенсіонером, не працює, інших доходів не отримує, а тому не має можливості сплатити всю суму заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Європейський суд з прав людини у відповідних рішеннях наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004; рішення у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 тощо).

Відповідно до ч.1 ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою сторони виконавчого провадження суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання.

Аналіз положень цієї статті дає підстави для висновку, що відстрочка виконання рішення суду може мати місце у виняткових випадках, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Заявником не надано доказів наявності особливих або виняткових обставин, що обумовлюють об'єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Крім того, отримання боржником незначного доходу, не є винятковою обставиною, яка може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду, оскільки матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Твердження відповідача щодо реструктуризації боргу колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закон України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. Для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги (далі - договір про реструктуризацію заборгованості).

З викладеного слідує слідує, що питання реструктуризації вирішується між громадянином та підприємством, надавачем житлово-комунальних послуг, шляхом укладення договору про реструктуризацію. Отже, норми вказаного Закону не можуть застосовуватись стосовно рішення, яке набрало законної сили.

Посилання апеляційної скарги про те, що представники позивача не мали повноважень на представлення інтересів позивача у суді не відповідають дійсності, оскільки позивачем видано довіреність на ім'я ОСОБА_3, яка на час розгляду справи не втратила чинності (а.с.32 т.3), а з ОСОБА_4 укладено договір про надання правової допомоги від 12.03.2012 року, який не втратив чинності на час розгляду справи (а.с.33 т.3).

Заявником не надано доказів на підтвердження обставин, які мають характер особливих або виняткових та які можуть бути підставою для відстрочки виконання рішення суду відповідно до приписів ст. 373 ЦПК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування з наведених у апеляційній скарзі доводів не вбачається.

Керуючись ст. 303-305, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді