Справа №461/5476/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2017 року Галицький районний суд міста Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

при секретарі Мисько С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1, за участю третіх осіб - Управління комунальної власності Львівської міської ради, Спільного Українсько-Польського підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр Дніпро» про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та повернення безпідставно набутого майна ,-

В С Т А Н О В И В:

звернувшись з відповідним позовом до суду позивач зазначив, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності територіальній громаді міста Львова в особі Львівської міської ради. Частина будинку площею 108,9 кв.м. з 19 липня 2000 року була передана Львівською міською радою в оренду спільному Українсько-Польському підприємству ТзОВ «Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр Дніпро». 07 квітня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, відповідач зареєстрував право власності як на жилу квартиру, так і на спірне нежитлове приміщення загальною площею 108,9 кв.м. Позивач вважає, що відповідачем грубо порушені норми діючого законодавства які регулюють право власності територіальної громади. Просить суд витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення площею 108,9 кв.м. та скасувати державну реєстрацію на вказаний об*єкт нерухомості.

Представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначили, що майно вибуло із володіння позивача поза його волею, а відтак є підстави для його витребування згідно норм діючого законодавства (а.с.180-183).

Відповідач ОСОБА_1 та його Представник заперечив проти задоволення позовних вимог та зазначив, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири по АДРЕСА_1 і в його користуванні, як власника квартири, перебуває допоміжне (підсобне) приміщення (підвал площею 108,9 кв.м.). Поняття «допоміжне (підсобне)» приміщення та «нежитлове» приміщення не є тотожними згідно діючого законодавства. Зазначає, що водопостачання до жилої квартири відповідача №16 здійснюється з міської мережі через приміщення вищевказаного підвалу, в ньому також знаходиться обладнання для водопостачання. Крім того, квартира відповідача не має санвузла. Останній розташований саме у підвалі. Тобто, підвал та квартира відповідача пов*язані інженерними комунікаціями, які призначені для обслуговування квартири з метою її належної експлуатації, забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації саме квартири №16, яка належить ОСОБА_1 Приміщення підвалу в силу свого статусу є допоміжним приміщенням(вбиральня, комора) вищезазначеної квартири з технічним обладнанням, а саме інженерними комунікаціями, та пристроями, призначеними для забезпечення гігієнічних та господарських потреб, призначених для обслуговування квартири. Згідно ч.ч.1,2 ст.186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Вказав, що договір оренди від 10 серпня 2005 року між управлінням комунального майна Львівської міської ради та спільним Українсько-Польським підприємством ТзОВ «Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр Дніпро» №Г - 3157-5 припинив свою дію ще у 2007 році(а.с.59-62). Додатково пояснив, що паспортом об'єкта та обліковою карткою об'єкта (пам'ятки) культурної спадщини по АДРЕСА_2 підтверджується факт, що будинок за АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_1 є одним будинком(а.с.133-144). Просив врахувати, що згідно висновку експертного дослідження спеціаліста, придбавши квартиру, відповідач законно набув право на підвал, який є допоміжним (підсобним) до квартири. Крім того, 31 липня 2017 року між відповідачем та Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради підписано та погоджено охоронний договір культурної спадщини, яким визнано ОСОБА_1 власником підвалу (а.с.173-174,184-185).

Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2 статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Добросовісне придбання, відповідно до ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Тобто, віндикацією є особливий спосіб захисту права власності, який застосовується в тому випадку, коли власник майна фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Таким чином, вбачається, що на підставі вищевказаної норми закону власник має право реалізувати своє право на захист зверненням до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння з дотриманням вимог, передбачених відповідним процесуальним законом, тобто з поданням доказів, що підтверджують його право власності на річ, що вибула з його користування. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, тобто факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача тощо.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №222 від 14 квітня 1987 року був затверджений реєстр житлових будинків, які належать місцевим Радам по Ленінському району міста Львова(а.с.38).

На підставі вищевказаного рішення була проведена державна реєстрація права комунальної власності від 11 жовтня 2004 року (а.с. 30). Згідно відомостей житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 в цілому зареєстрований за територіальною громадою міста Львова в особі Львівської міської ради на підставі рішення Галицького(Ленінського) райвиконкому міста Львова №22 від 14 квітня 1987 року, дата прийняття рішення про державну реєстрацію права комунальної власності від 11 жовтня 2004 року (а.с. 30).

29 липня 2000 року був укладений договір оренди нежитлових приміщень №7781 для використання спільним Українсько-Польським підприємством ТзОВ « Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр Дніпро» (для відеосалону) (а.с.39-40).

10 серпня 2005 року між управлінням комунального майна Львівської міської ради та спільним Українсько-Польським підприємством ТзОВ «Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр Дніпро» був укладений договір оренди № 3157-5. Предметом договору були нежитлові приміщення, які належать територіальній громаді міста Львова, зазначені в технічній документації під літерами 15,16,17,20, 24,25,26 загальною площею 108,9 кв.м., які знаходяться в підвалі будинку за адресою: АДРЕСА_2(а.с.36, 63-73,83-85).

З відомостей, які містяться у листі № 4-2392-566 від 12 травня 2017 року вбачається, що нежитлове приміщення площею 108,9 кв.м. входить до складу багатоквартирного будинку за адресою:АДРЕСА_2, з 2000 року по 2010 рік перебувало в оренді і не переходило у спільну сумісну власність мешканців будинку разом з приватизацією квартир, у встановленому порядку в приватну власність не відчужувалося. Згідно акту приймання - передавання вказане нежитлове приміщення у зв'язку з припиненням договору оренди 11 травня 2010 року передане орендарем спільним Українсько-Польським підприємством ТзОВ «Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр Дніпро» балансоутримачу (а.с.37).

Згідно письмових доказів, які містяться в матеріалах справи протягом 2000-2002 років (а.с.100 -134), спільним Українсько-Польським підприємством ТзОВ « Мистецький кіноконцертний комплекс «Кінотеатр Дніпро» здійснив реконструкцію нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_2 під торгово-офісні приміщення(нежитлові приміщення одноповерхові з підвалом та антресоллю (а.с.131).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.14-33), 07 квітня 2016 року державним реєстратором Пелип І.Б. Львівського міського управління юстиції здійснений запис № 01 про право власності наступного змісту: власником нежитлового приміщення площею 108,9 кв.м. за адресою:АДРЕСА_2 є ОСОБА_1. Форма власності приватна, розмір часток 1. Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу квартири, виданий 02 червня 2005 року.

Вищезазначені фактичні обставини справи дають підставу зробити висновок, що єдиним належним власником нежитлового помешкання площею 108,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 є територіальна громада міста Львова, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів №222 від 14 квітня 1987 року та державною реєстрацією права комунальної власності від 11 жовтня 2004 року.

Суд не приймає у якості належного доказу про право власності позивача на спірне приміщення висновок експертного дослідження спеціаліста № 30/06-17 від 14 липня 2017 року про те, що підвальне приміщення багатоповерхового будинку можуть являтися допоміжними приміщеннями квартири АДРЕСА_1, оскільки, висновок не є правовстановлюючим документом. В той же час, вказаний як підстава державної реєстрації права власності відповідний договір підтверджує право власності відповідача виключно на жилу квартиру АДРЕСА_1. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно обов'язкового додатку Б до Державних будівельних норм «Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005» закріплені поняття «підсобні приміщення квартири» та «підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку». Останнє передбачає, що до них належать приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо). Заперечуючи проти позову, відповідач допустив підміну понять, що не може бути враховано судом. «Підсобні приміщення квартири» - це приміщення, призначені для гігієнічних або господарсько-побутових потреб мешканців (ванна, вбиральня, душова, приміщення для прання, кухня, комора), а також передпокій, внутрішньоквартирний хол, коридор тощо. Статус підсобних приміщень квартири встановлюється як під час будівництва будинку, так і в подальшому, за умови технічного та правового оформлення відповідних змін. Факт знаходження в підвальному приміщенні будинку систем водопостачання, енергопостачання та іншого не може свідчити про наявність права власності на об'єкт нерухомості. Також, підписаний 31 липня 2017 року між відповідачем та Управлінням охорони історичного середовища Львівської міської ради охоронний договір культурної спадщини, із зазначенням ОСОБА_1 власником підвалу, не є правочином та не породжує право власності на підвальне приміщення за відповідачем. Інших належних та допустимих доказів про право власності відповідача на спірний підвал суду не надано.

Аналізуючи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку про безпідставність внесення вказаного реєстраційного запису № 01 про право власності ОСОБА_1 По-перше, як зазначено вище, право власності належить територіальній громаді міста Львова, по-друге, запис містить суттєві протиріччя. Так, об'єктом нерухомого майна вказане нежитлове приміщення, а підставою виникнення права - договір купівлі-продажу жилої квартири.

Таким чином, відповідно до вищезазначеного законодавства України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р. підлягає захисту право власності територіальної громади міста Львова шляхом витребування нежитлового приміщення загальною площею 108,9 кв.м. в будинку АДРЕСА_2 у ОСОБА_1 та скасування державної реєстрації на вказаний об'єкт нерухомості за відповідачем.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 319, 321, 386, 388 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення, загальною площею 108,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та зобов'язати ОСОБА_1 повернути нежитлове приміщення, загальною площею 108,9 кв.м. Львівській міській раді.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об'єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення, загальною площею 108,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівської міської ради судовий збір у розмірі 3200,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя І.Р.Волоско.