Ухвала іменем україни 15 березня 2017 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за касаційними скаргами ОСОБА_4, який діє від імені селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_4», ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року та ОСОБА_4, який діє від імені селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_4», на додаткове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року, в с т а н о в и л а: У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який уточнила під час розгляду справи, до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя. На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 14 березня 2008 року між нею та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, проте спільне подружнє життя у них не склалося. Зазначала, що їхні шлюбні відносини фактично припинені. За період шлюбу сторонами було спільно набуте майно: автомобіль НОМЕР_1; автомобіль НОМЕР_2; автомобільний причіп марки ГКБ 8350 державний номерний знак НОМЕР_3; автомобіль марки «Камаз» 53212 10850 державний номерний знак НОМЕР_4; автомобіль НОМЕР_5. Також зазначала, що за період шлюбу ними було спільно набуте майно, що складається із сільськогосподарської техніки, а саме: комбайн зернозбиральний John Deer9600 державний номерний знак НОМЕР_6; трактор колісний John Deer 8310 Rдержавний номерний знак НОМЕР_7; трактор колісний «Беларусь» 892 державний номерний знак НОМЕР_8, та об'єкт нерухомості, а саме: комплекс нежитлових будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. Враховуючи, що ніякого договору про набуте майно між сторонами укладено не було позивач вважала, що воно належить по Ѕ частки кожному, у зв'язку з чим просила суд визнати за нею в порядку поділу сумісного майна подружжя право власності на: Ѕ частини вказаних вище автомобільної техніки та Ѕ частину комплексу нежитлових будівель. У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Посилався на те, що у період шлюбу ними було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 Зазначав, що правовстановлюючі документи на нерухоме майно були оформлені на ОСОБА_3 оскільки будь-яких договорів щодо розміру частки у спільному майні сторони не укладали, частка ОСОБА_4 у вказаному спільному майні складала Ѕ частки спільного майна. У зв'язку з цим, ОСОБА_4 просив визнати за ним право власності на Ѕ частини квартири, а іншу частину залишити у власності відповідача. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Поділено та визнано право власності на майно, що є спільною власністю подружжя. Виділено та визнано право власності за ОСОБА_4 на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 Виділено та визнано право власності за ОСОБА_3 на Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року в частині скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини спільного майна подружжя, а саме: автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» 2,5 TD 2477, державний номерний знак НОМЕР_9; автомобіля «МАЗ 5337 11150», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_10; автомобільного причіпу марки «ГКБ 8350», 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_11; автомобіля «Камаз 53212 10850», 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12; автомобіля «ГАЗ 3302-414 2464», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13; комбайну зернозбирального «John Deer9600», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_35; трактору колісного марки «John Deer8310R», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_33; трактору «Біларусь-892», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_34; комплексу нежитлових будівель, а саме: А1 - майстерня, Б1 - бокси гаражів, Г1 - нежитлова будівля зерноскладу, Д1 - бокси гаражів, Л1 - нежитлова будівля зерноскладу, М1 - нежитлова будівля зерноскладу, Р1 - нежитлова будівля зерноскладу, В1 - заправка, Ж1 - навіс, З1 - нежитлова будівля складу запчастин, П1 - нежитлова будівля току, С1 - нежитлова будівля очисного комплексу, Н1 - теплиця, Т1 - вбиральня, К1 - водо колонка, № 1-6 - огорожа, І - бруківка, що знаходяться по АДРЕСА_2. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Додатковим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року доповнено резолютивну частину рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року частиною четвертою після частини третьої, наступного змісту. Визнано майно селянського (фермерського) господарства ОСОБА_4, а саме: автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport» 2,5 TD 2477, державний номерний знак НОМЕР_9; автомобіль «МАЗ 5337 11150», 1992 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_10; автомобільний причеп марки «ГКБ 8350», 1988 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_11; автомобіль «Камаз 53212 10850», 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_12; автомобіль «ГАЗ 3302-414 2464», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_13; комбайн зернозбиральний «John Deer 9600», 1996 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_35; трактор колісний марки «JohnDeer 8310R», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_33; трактор «Біларусь-892», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_34; комплекс нежитлових будівель, а саме: А1 - майстерня, а-1 - добудова до нежитлової будівлі-майстерні, Б1 - бокси гаражів, В1 - заправка, Г1 - нежитлова будівля зерноскладу, Д1 - бокси гаражів, Л1 - нежитлова будівля зерноскладу, М1 - нежитлова будівля зерноскладу, Р1 - нежитлова будівля зерноскладу, Ж1 - навіс, З1 - нежитлова будівля складу запчастин, П1 - нежитлова будівля току, С1 - нежитлова будівля очисного комплексу ЗАВ-20 з ваговою, Н1 - теплиця, Т1 - вбиральня, К1 - водоколонка, № 1-6 - огорожа, І - бруківка, що знаходяться по АДРЕСА_2, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Частини четверта, п'ята та шоста, вважати частинами п'ятою, шостою та сьомою відповідно. Частину п'яту абзац дев'ятий викладено в наступній редакції: «комплексу нежитлових будівель, а саме: А1 - майстерня, а-1 - добудова до нежитлової будівлі-майстерні, Б1 - бокси гаражів, В1 - заправка, Г1 - нежитлова будівля зерноскладу, Д1 - бокси гаражів, Л1 - нежитлова будівля зерноскладу, М1 - нежитлова будівля зерноскладу, Р1 - нежитлова будівля зерноскладу, Ж1 - навіс, З1 - нежитлова будівля складу запчастин, П1 - нежитлова будівля току, С1 - нежитлова будівля очисного комплексу ЗАВ-20 з ваговою, Н1 - теплиця, Т1 - вбиральня, К1 - водоколонка, № 1-6 - огорожа, І - бруківка, що знаходяться по АДРЕСА_2». У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє від імені селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_4» та ОСОБА_4, просять скасувати рішення та додаткове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення судів не відповідають. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що фермерське господарство є іншим видом підприємства ніж приватне підприємство та відрізняється своєю організаційною формою, а тому рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року 17-рп/2012, яким визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 61 СК України треба розуміти так, що статутний капітал та майно приватного підприємства суб'єктом права спільної сумісної власності подружжя не може бути, а також спірне майно, тобто автомобілі та комплекс нежитлових будівель належить юридичній особі, а не подружжю. Задовольняючи позов ОСОБА_3 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову ОСОБА_4, апеляційний суд виходив з того, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитись не можна виходячи з наступного. Судами під час розгляду справи встановлено, що сторони з 14 березня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюб, який було розірвано 27 січня 2015 року. Судами встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2012 року було придбано квартиру АДРЕСА_4 вартістю 148 000 грн, покупцем в договорі зазначено ОСОБА_3 Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що вказана квартира набута сторонами під час шлюбу, суди дійшли правильного висновку про те, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя та обґрунтовано задовольнили позов ОСОБА_4 Разом з тим, не можна погодитись з рішенням суду в частині позову ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, виходячи з наступного. Судами встановлено, що відповідно до листа управління Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації від 19 березня 2015 року №14/4409, згідно з усіма наявними комп'ютерними базами даних та «НАІС ДДАІ», станом на 19 березня 2015 року за ОСОБА_4, зареєстровано: причіп легковий синій, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_14, а за СФГ «ОСОБА_4» зареєстровано: - автомобіль марки Mitsubishi PajeroSport 2.5 TD 2477, державний номер номерний знак НОМЕР_15, перебуває на обліку з 11 липня 2014 року; - автомобіль марки «МАЗ» 5337 11150, державний номерний знак НОМЕР_16, перебуває на обліку з 22 березня 2012 року; - автомобіль марки «ЗІЛ» 130 6000, державний номерний знак НОМЕР_17, перебуває на обліку з 18 жовтня 2006 року ; - саморобний причіп, державний номерний знак НОМЕР_18, перебуває на обліку з 18 жовтня 2006 року; - автомобіль марки «ГАЗ» 53А 4300, державний номерний знак НОМЕР_19, перебуває на обліку з 13 травня 2003 року; - автомобіль марки «ГАЗ» 2705 2500, державний номерний знак НОМЕР_20, перебуває на обліку з 15 березня 2006 року; - автомобіль марки «ГАРЗ» СС-3309 4750, державний номерний знак НОМЕР_21, перебуває на обліку з 16 листопада 2007 року; - автомобіль марки «ГАЗ» 53 4750, державний номерний знак НОМЕР_22, перебуває на обліку з 15 березня 2006 року; - автомобіль марки «Volkswagen», модель «Caddy», державний номерний знак НОМЕР_23, перебуває на обліку з 18 грудня 2007 року; - автомобіль марки ГКБ 8350, державний номерний знак НОМЕР_3, перебуває на обліку з 02 листопада 2011 року; - автомобіль марки «Камаз» 55102 10900, державний номерний знак НОМЕР_24, перебуває на обліку з 18 жовтня 2006 року; - автомобіль марки «Камаз» НОМЕР_32, державний номерний знак НОМЕР_4, перебуває на обліку з 09 вересня 2010 року; - автомобіль марки «ГАЗ» 3302-414 2464, державний номерний знак НОМЕР_25, перебуває на обліку з 05 червня 2009 року. Як вбачається з повідомлення від Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області Держсільгоспінспеції України від 16 липня 2015 року № 071/07109/4549 за СФГ «ОСОБА_4» зареєстровано наступну сільськогосподарську техніку: - комбайн зернозбиральний «John Deer 9600», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, зареєстровано 09 липня 2010 року; - трактор колісний марки «John Deer 8310R», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, зареєстровано 20 березня 2012 року; - трактор колісний «Беларусь-892», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_34, зареєстровано 11 червня 2009 року; - трактор колісний «Беларусь-892», 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_26, зареєстровано 11 жовтня 2007 року; - трактор колісний «К-700А ПЕ», 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_27, зареєстровано 04 березня 2002 року; - трактор колісний «МТЗ-82», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_28, зареєстровано 17 березня 2006 року; - трактор колісний «ЮМЗ-6КЛ», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_29, зареєстровано 17 березня 2006 року; - комбайн зернозбиральний «СК-5 «Нива», 1981 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_30, зареєстровано 25 листопада 2003 року; - комбайн зернозбиральний «СК-5 «Нива», 1981 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_31, зареєстровано 25 листопада 2003 року. Тобто, судами встановлено, що в період шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було придбано та зареєстровано за СФГ «ОСОБА_4», рухоме майно, а саме: - автомобіль марки Mitsubishi PajeroSport 2.5 TD 2477, державний номер номерний знак НОМЕР_15, перебуває на обліку з 11 липня 2014 року; - автомобіль марки «МАЗ» 5337 11150, державний номерний знак НОМЕР_16, перебуває на обліку з 22 березня 2012 року; - автомобіль марки ГКБ 8350, державний номерний знак НОМЕР_3, перебуває на обліку з 02 листопада 2011 року; - автомобіль марки «Камаз» НОМЕР_32, державний номерний знак НОМЕР_4, перебуває на обліку з 09 вересня 2010 року; - автомобіль марки «ГАЗ» 3302-414 2464, державний номерний знак НОМЕР_25, перебуває на обліку з 05 червня 2009 року; - комбайн зернозбиральний «John Deer 9600», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6, зареєстровано 09 липня 2010 року; - трактор колісний марки «John Deer 8310R», 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7, зареєстровано 20 березня 2012 року; - трактор колісний «Беларусь-892», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_8, зареєстровано 11 червня 2009 року. Крім того, відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 лютого 2007 року, а також з витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 липня 2014 року №2 4454372, власником комплексу нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_2 яке складалося із А1-майстерні, Б1-склад запчастин та В1-заправка для тракторів, є СФГ «ОСОБА_4», вартістю 776 761 грн. Також судами встановлено, що у 2013 році було здійснено переобладнання та добудову приміщень комплексу нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно до декларації про готовність об'єкту до експлуатації від 23 грудня 2013 року, технічного паспорту та свідоцтва про державну реєстрацію від 18 липня 2014 року, вказаний комплекс нежитлових будівель складається із: А1-майстерня, Б1-бокси гаражів, Г1-нежитлова будівля зерноскладу, Д1-бокси гаражів, Л1-нежитлова будівля зерноскладу, М1- нежитлова будівля зерноскладу, Р1- нежитлова будівля зерноскладу,В1-заправка, Ж1-навіс, З1-нежитлова будівля складу запчастин, П1-нежитлова будівля току, С1-нежитлова будівля очисного комплексу, Н1-теплиця, Т1-вбиральня, К1-водоколонка, №1-6 огорожа, І-бруківка та становить загальну суму в розмірі 5 359 912 грн., а вартість Н1-теплиці складала 2 817 044 грн 80 коп. станом на 13 січня 2016 року. Як вбачається з матеріалів справи згідно статутів селянського фермерського господарства «ОСОБА_4», головою СФГ «ОСОБА_4» є ОСОБА_4, а інших членів немає. Згідно п. 1 ст. 61 цього Кодексу об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Конституційний Суд України у рішенні від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 61 СК України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема, Конституційний Суд України зазначив, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, сформовані за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об'єктом їх спільної сумісної власності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Отже, апеляційний суд правильно пославшись на норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов помилкового висновку щодо поділу майна між подружжям, не врахувавши те, що спірне майно використовується ОСОБА_4 для здійснення підприємницької діяльності, а тому другий з подружжя має право вимоги (майнове право) щодо виплати сум у разі поділу майна між подружжям. Це майно при поділі між подружжям має включатись до спільної майнової маси і враховуватись при поділі. Визнання за кожним із подружжя права власності по 1/2 частці на майно, яке належить приватному підприємцю та використовується для підприємницької діяльності, суперечить зазначеним нормам матеріального права та порушає права підприємця й унеможливлює здійснення ним своєї підприємницької діяльності. Враховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційні скарги ОСОБА_4, який діє від імені селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_4», ОСОБА_4, та ОСОБА_4, який діє від імені селянського (фермерського) господарства «ОСОБА_4», задовольнити частково. Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року в частині зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя залишити без змін. Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Додаткове рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2016 року скасувати. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: В.М. Коротун Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович