Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування. Свої вимоги мотивував тим, що 16 серпня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 041860. 27 травня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу «Hyundai Accent» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Hyundai Sonata» д/н НОМЕР_2 під керуванням відповідача. Позивачем за заявою потерпілої особи - ОСОБА_2 на підставі страхових актів № UA008/L02/01 від 15 червня 2013 року та № UA008/L02/02 від 21 червня 2013 року було здійснено 19 червня 2013 року та 25 червня 2013 року виплату страхових відшкодувань в загальному розмірі 14 406,47 грн. Просить стягнути із ОСОБА_1, як відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування в розмірі 14 406,47 грн., та сплачений судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли письмова заява про застосування строків позовної давності, виходячи з того, що початком спливу строку позовної давності є момент вчинення ДТП, а саме 27 травня 2013 року, позивач з позовом звернувся до суду - 12 грудня 2016 року, тобто після закінчення строку позовної давності. Просила відмовити у позові.

Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «СК «Україна» в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

27 травня 2013 року о 07 год. 30 хв. на з'їзді на міст Патона в місті Києві внаслідок зіткнення автомобіля НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 під керуванням відповідача та автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, автомобіль НОМЕР_1 отримав технічні пошкодження задньої центральної частини (а.с.6).

10 липня 2013 року постановою Печерського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.7).

16 серпня 2012 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ПЗУ Україна" та ОСОБА_2 був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ 041860 (а.с.5).

Відповідно до Звіту № 3207/13 про визначення вартості матеріального збитку від 30 травня 2013 року вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 17 543,72 грн., а вартість відновлювального ремонту за витратним підходом становить 20 580,67 грн. (а.с. 11-15).

Згідно страхового акту № UA008/L02/01 від 15 червня 2013 року заявлена подія є страховим випадком за Договором страхування № АМ 41860 від 16 серпня 2012 року та виплаті підлягає страхове відшкодування у розмірі 9 364 грн. 21 коп. (а.с.16 зв.).

Згідно страхового акту № UA008/L02/02 від 21 червня 2013 року було здійснено перерахунок страхового відшкодування за Договором страхування № АМ 41860 від 16 серпня 2012 року у зв'язку із чим була встановлена загальна сума страхового відшкодування у розмірі 14 406,47 грн., а тому позивачем було додатково нарахована потерпілій особі різницю між страховими відшкодуваннями у сумі 5 042,26 грн. (а.с.17 зв.).

Згідно платіжних доручень № 13517 від 19 червня 2013 року та № 13680 від 25 червня 2013 року Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" сплачено ОСОБА_2 страхові відшкодування в сумі 14 406 грн. 47 коп. згідно договору № АМ 041860 від 16 серпня 2012 року (а.с.18,19).

Аналізуючи досліджені докази суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині другій статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року в справі № 6-2587цс15.

Правова позиція щодо застосування норм права, викладена у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм (ст. 360-7 ЦПК України).

Оскільки вина відповідача у скоєні дорожньо- транспортної пригоди встановлена постановою Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року, факт сплати Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» суми страхового відшкодування документально підтверджено, тому вимоги позивача до відповідача є обґрунтованими.

Представник відповідача ОСОБА_3 звернулась із заявою про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-112цс13 від 25 грудня 2013 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України: «відповідно до положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» від дня страхового випадку внаслідок зміни кредитора у зобов'язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат й у межах загального строку позовної давності, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки».

Крім цього, як роз'яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

Зважаючи на те, що з моменту настання дорожньо-транспортної пригоди - 27 травня 2013 року почав спливати строк позовної давності в позивача, позивач звернувся із позовом до відповідача 12 грудня 2016 року, тобто після спливу трьох річного строку позовної давності.

Тому в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування слід відмовити повністю за пропуском строку позовної давності.

Керуючись Законом України «Про страхування», ст.ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267, 993, 1194 ЦК України, п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4 ст.ст.10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_1 за участю третьої особи Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Україна" про відшкодування збитків, понесених у результаті виплати страхового відшкодування відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлений 31 березня 2017 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна