ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/604/17
п/с № 2/174/390/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Данилюк Т.М.,

за участю секретаря Заіки А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Станіславовича до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, в якій просить визнати за ним право власності на рухоме майно за набувальною давністю на предмет рухомості автомобільний причеп вантажний бортовий моделі ПГМФ 8302, заводський номер 60000314, дата виготовлення 04.04.2006 року, який знаходиться і зберігається за місцем проживання ОСОБА_1 в місті Вільногірську Дніпропетровської області.

В обґрунтування позову зазначив, що з початку жовтня 2008 року, користується предметом рухомості - автомобільним причепом, вантажним, бортовим. Цей причеп був приватною власністю ОСОБА_6, який він придбав 07.04.2006 року у фірми «НВП ПАЛИЧ», відповідно до Свідоцтва № 2931 від 24.11.2006 р., та акту приймання-передачі транспортного засобу від 07.04.2006 р., серї МВЧ № 410330. Як йому пояснив ОСОБА_6, вартість цього причепа на момент його придбання була шість тисяч грн., але офіційного документу, що підтверджує таку вартість причепу, він йому не надав, посилаючись на те, що не може на цей день відшукати відповідний товарний чек.

Приблизно в кінці вересня - початку жовтня 2008 року власник причепа - ОСОБА_6, звернувся до нього з проханням відремонтувати цей причеп, так як він був частково пошкоджений внаслідок його непрофесійної експлуатації, мав незадовільний товарний вигляд, що заважало власнику ОСОБА_6, продати цей транспортний засіб іншим особам. Вони домовилися, що після ремонту цього причепа буде вирішено питання про його продаж саме йому, по ціні з урахуванням його витрат на узгоджений ремонт.

Після такої домовленості він перевіз цей причеп до себе в автогараж. Об'єм роботи по ремонту цього причепу був значним, тому він певний час готував усі запасні частини та матеріали для ремонту і розпочав цей ремонт приблизно 20-22 жовтня 2008 року. Однак, 28.10.2008 року власник причепу ОСОБА_6, помер. На день його смерті, ремонт причепу не був закінченим. За згодою членів сім'ї ОСОБА_6, а саме його дружини ОСОБА_4 та його доньки ОСОБА_3, цей причеп залишився у нього для продовження його ремонту і перевірки на придатність до експлуатації, і в теперішній час продовжує знаходитися в його гаражі № 130 гаражного кооперативу «Лада» в м. Вільногірську.

Тому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на предмет рухомості автомобільний причеп, вантажний бортовий.

В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним в позові, та додав, що коли помер власник причепа, то він переговоров з родичами померлого, а саме з ОСОБА_3 і вона сказала, щоб він залишив причеп у себе, так як їм немає де його тримати, з іншими співвласниками він не спілкувався.

Представник позивача вимоги позову і його обґрунтування підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що причеп не зареєстровано в МРЕО, тобто ОСОБА_6, не зареєстрував його у визначеному законом порядку як транспортний засіб.

Відповідач ОСОБА_3, позов визнала та пояснила, що причеп не ввійшов в спадкову масу, тому вони його поділили добровільно між спадкоємцями. Так як він був придбаний її батьком для її машини, тому вона залишила причеп собі. Добровільно не оформила його на себе, а в подальшому на позивача - за сімейними обставинами. Номерних знаків не причепі не було, так як він був не зареєстрований .

Відповідачі ОСОБА_4 П, ОСОБА_5, в судове засідання не зявились, належним чином повідомлені про дату, місце та час проведення судового засідання.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення, суд вирішує питання про наявність обставин, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Частиною 2 статті 328 ЦК України, визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, а у відповідності до частини 5 статті 656 ЦК України, особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Згідно з ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

? Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Правовідносини, пов'язані з реєстрацією, купівлею-продажем транспортного засобу, оформлення та видачі реєстраційних документів, крім норм ЦК України, регулюються ст.34 Закону України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року з відповідними змінами та доповненнями), Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою КМ України від 07.09. 1998 року №1388 .

Пунктом 3 цього Порядку встановлюється, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі -сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Допускається державна реєстрація самостійно сконструйованих мотоциклів, легкових, а також вантажних автомобілів, повна маса яких не перевищує 3500 кілограмів, причепів та напівпричепів до них, інших прирівняних до них транспортних засобів і мопедів, виготовлених відповідно до обов'язкових вимог норм і стандартів України, на підставі документів, що підтверджують правомірність придбання складових частин із зазначенням їх ідентифікаційних номерів, а також висновків Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем при МВС та інших, визначених Кабінетом Міністрів України підприємств, установ та організацій ( п. 14). Згідно з п. 37 державна реєстрація (перереєстрація) переобладнаних транспортних засобів проводиться на підставі документів про відповідність їх вимогам безпеки дорожнього руху та документів, що підтверджують правомірність придбання встановлених кузовів (рам), які мають ідентифікаційні номери (у разі їх заміни), за наявності переобладнаних в індивідуальному порядку- акт технічної експертизи або сертифікат відповідності, виданий випробувальною лабораторією (центром), що має атестат акредитації відповідної галузі та повноваження щодо проведення перевірки технічного стану транспортних засобів.

Таким чином, недотримання зазначеного порядку виключає виникнення права власності.

Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі:

- майно може бути обєктом набувальної давності;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його безперервність;

- відсутність інших осіб, які претендують на це майно;

- відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Обовязковою обставиною, яка має значення для визнання права власності на майно за набувальною давністю є відсутність у позивача інших підстав набуття права на це майно (ч.1 ст.344 ЦК України).

Так судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 249602 від 16.02.2009 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вільногірського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, підтверджується факт смерті ОСОБА_6, який помер 28.10.2008 року (а.с. 12).

Відповідно до свідоцтва № 2931 від 24.11.2006 р., ОСОБА_6 замовив у фірми «НВП ПАЛИЧ», виготовлення причепу та відповідно до акту приймання-передачі транспортного засобу від 07.04.2006 р., серії МВЧ № 410330, отримав його відповідно гарантійного талону (а.с.13-16).

Зі змісту позовних вимог випливає, що позивач володіє причепом, на який не має жодних документів та позивач тривалий час його відновлював, ремонтував, щоб зробити його придатним до експлуатації.

Таким чином, на даний час зазначений обєкт (рухоме майно), не має власника.

Померлий ОСОБА_6, не набув права власності на причеп, тому позивач не являється добросовісним набувачем спірного причепу, так як добросовісним володільцем слід вважати особу, яка при заволодінні річчю не повинна була знати, що дане володіння є незаконним, тобто, у разі визнання права власності в порядку набувальної давності, позивач, як незаконний володілець, на момент початку володіння майном та протягом всього часу володіння ним, повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Наявність у володільця певної правової підстави для володіння майном, виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю, але не позбавляє особу можливості набути право власності на таке майно у визначеному позасудовому порядку, оскільки відповідач не заперечує проти переходу до позивача права власності на автомобільний причеп вантажний бортовий.

Окрім того, суд не приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки згідно ст.174 ЦК України, визнання відповідачем позову може бути прийняте судом, якщо воно не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Однак, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 червня 2010 року, після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, його спадкоємцями стали : його дружина - ОСОБА_4, донька - ОСОБА_3 та син ОСОБА_5. В спадкову масу увішла ? частка трьохкімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1(а.с.38-41). Спірний причеп в спадкову масу не ввійшов, а інших доказів на підтвердження прав відповідачів на спірне майно до суду не надано, тобто відповідачка ОСОБА_3, не набула правових підстав для розпорядження причепом, як і інші відповідачі по справі.

Враховуючи те, що у відповідності до ч..1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, жодних доказів на підтвердження своїх вимог згідно з нормами ст.ст. 57-59 ЦПК України позивачем не надано.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання за позивачем права власності на спірний автомобільний причеп вантажний бортовий за набувальню давністю, оскільки цей причеп не може бути обєктом набувальної давності та в позивача є підстави набуття права на нього з інших підстав, передбачених Цивільним кодексом України.

На підставі викладеного і керуючись, ст. 174, 182, 328, 344, 347, ЦК України, п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», Законом України «Про дорожній рух» № 3353-XII від 30.06.1993 року, Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою КМ України від 07.09. 1998 року №1388, ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задовленні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вільногірського міського суду Т.М.Данилюк