Справа № 761/1253/15-ц Головуючий у І інстанції Болобан В. Г.
Провадження № 22-ц/780/4918/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1.
Категорія 26 14.12.2017
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_2, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про стягнення заборгованості, -

встановила:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 08 квітня 2011 року між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроінвестпродукт» укладений кредитний договір №13943-20/11-1 для корпоративних клієнтів, за яким банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію та в її межах надав кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту 15 млн. грн.; кінцевий термін повернення кредиту 07 квітня 2012 року; процентна ставка 19%. Вказував, що в подальшому сума кредиту за домовленістю сторін була збільшена до 16 млн. 800 тис. грн., процентна ставка до 21%. Згідно з п. 4.1 кредитного договору повернення кредиту здійснювалося позичальником шляхом перерахування коштів зі свого поточного рахунку на позичковий рахунок у АБ «Київська Русь» Заборгованість за кредитом поверталася позичальником відповідно до Графіка зменшення ліміту кредитування. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважається простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку простроченої заборгованості позичальника за кредитом.

Проте, ТОВ «Агроінвестпродукт» зобовязання по поверненню суми кредиту не виконало, внаслідок чого виникла заборгованість. На забезпечення виконання зобовязань позичальника 08 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки №14113-20/11-5, за яким останній поручився перед кредитором за виконання боржником ТОВ «Агроінвестпродукт» зобовязань згідно з умовами кредитного договору.

Просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом у розмірі 22 802 704 грн. 02 коп., з якої: заборгованість за кредитом у розмірі 16 млн. 800 тис. грн.; несплачені відсотки у розмірі 3 430 200 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 421 643 грн. 75 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 187 506 грн. 85 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 593 753 грн.; прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції у розмірі 369 600 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 08 квітня 2011 року між АБ «Київська Русь» (нині ПАТ «Банк «Київська Русь») та ТОВ «Агроінвестпродукт» укладений кредитний договір №13943-20/11-1 для корпоративних клієнтів, за яким банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію та в її межах надав кредитні кошти на наступних умовах: сума кредиту 15 млн. грн.; кінцевий термін повернення кредиту 07 квітня 2012 року; процентна ставка 19% (а.с.40-43, т.1).

На забезпечення виконання зобовязань позичальника за вказаним кредитним договором 08 квітня 2011 року між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за яким останній поручився перед кредитором за виконання боржником зобовязань згідно з умовами кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми порука припиняється за дії двох умов: внесення без згоди поручителя змін до основного зобовязання; ці зміни призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Зокрема, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; установлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року в справі № 6-701цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Агроінвестпродукт» своїх обовязків у частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним належним чином не виконувало, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Колегія суддів вважає, що договір поруки є таким, що припинений у силу вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк дії кредитного договору був встановлений до 07 квітня 2012 року, позивач звернувся з даним позовом до відповідача лише у січні 2015 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на договорі про внесення змін до договору поруки від 07 квітня 2014 року, яким збільшено обсяг відповідальності поручителя, відсутній підпис відповідача та стороною відповідача заперечувався факт підписання даного договору. Позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 підписувався зазначений договір.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду щодо відсутності підстав у задоволенні позову відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Суханова Є.М.

ОСОБА_3