Справа № 727/5418/17
Провадження № 2/727/1360/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді - Яреми Л.В.

при секретарі - Снігур З.Г.

за участю сторін: представника позивача - Новицької Л.О.

представників відповідачки - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві до ОСОБА_4 про захист ділової репутації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4 про захист ділової репутації.

Посилається, що до Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві від Державної казначейської служби України надійшла копія скарги ОСОБА_4, яка була адресована Комітету боротьби з корупцією і організованою злочинністю, про довготривале невиконання ГУ ДКСУ у м.Києві платіжного доручення Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва про перерахування коштів в сумі 1304,60 грн. та просила: - провести службове розслідування за фактом бездіяльності та неперерахування коштів у розмірі 1304,60 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №52087406 відповідальною особою ГУ ДКСУ у м.Києві, та звільнити із займаної посади; - начальнику ГУ ДКСУ у м.Києві ОСОБА_6 за відсутність дієвого контролю за підлеглими - оголосити догану; - поновити порушені права ОСОБА_7 та зобов'язати відповідальних осіб ГУ ДКСУ у м.Києві невідкладно перерахувати кошти. Усі перелічені факти не відповідають дійсності та принижують ділову репутацію ГУ ДКСУ у м.Києві. Зазначає, що в зв'язку з невірно вказаними працівниками Шевченківського РВ ДВС м.Києва реквізитів в платіжних дорученнях коду отримувача, кошти в с м 481,15 грн. та 823,45 грн. були повернуті ПАТ «КБ «Глобус» на депозитний рахунок Шевченківського РВ ДВС м.Київ 19.01.2017 р. Повторно УДКСУ у Шевченківському районі м.Києва здійснило перерахування коштів на користь ОСОБА_4 17.02.2017 року, згідно наданих платіжних доручень №572 від 13.02.2017 року на суму 481,15 грн. та №571 від 13.02.2017 року на суму 823,45 грн. Відповідачка поширила інформацію, яка не відповідає дійсності, чим принизила ділову репутацію ГУ ДКСУ у м.Києві та викликала підозру щодо неналежного виконання обов'язків посадовими особами ГУ ДКСУ у м.Києві.

Просить суд зобов'язати ОСОБА_4 звернутися до Комітету боротьби з корупцією і організованою злочинністю Верховної Ради України з спростуванням відомостей зазначених в скарзі від 15.02.2017 р. щодо злочинної бездіяльності працівників ГУ ДКСУ у м.Києві, звернутися до Державної Казначейської служби України з спростуванням відомостей зазначених в скарзі від 15.02.2017 р. щодо злочинної бездіяльності працівників ГУ ДКСУ у м.Києві.

27 жовтня 2017 року позивач збільшив позовні вимоги та просив визнати безпідставним звернення ОСОБА_4 від 15.02.2017 року до Комітету боротьби з корупцією і організованою злочинністю.

В судовому засіданні представник позивача Новицька Л.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов , з підстав викладених в ньому.

В судовому засіданні представники відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не визнали, в позові просили відмовити, з підстав, викладених у запереченнях.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах,а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Пунктом 18 вищевказаної Постанови роз'яснено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Судом встановлено, що 15 лютого 2017 року відповідачка ОСОБА_4 звернулася із скаргою до Комітету боротьби з корупцією і організованою злочинністю Верховної Ради України на бездіяльність працівників Головного управління Державної казначейської служби України про довготривале невиконання ГУ ДКСУ у м.Києві платіжного доручення Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва про перерахування коштів в сумі 1304,60 грн. та просила: - провести службове розслідування за фактом бездіяльності та неперерахування коштів у розмірі 1304,60 грн. в рамках виконавчого провадження ВП №52087406 відповідальною особою ГУ ДКСУ у м.Києві, та звільнити із займаної посади; - начальнику ГУ ДКСУ у м.Києві ОСОБА_6 за відсутність дієвого контролю за підлеглими - оголосити догану; - поновити порушені права ОСОБА_7 та зобов'язати відповідальних осіб ГУ ДКСУ у м.Києві невідкладно перерахувати кошти.

Із змісту скарги вбачається, що 07 вересня 2016 року головним державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Київ Стельмах О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52087406 з виконання виконавчого листа №725/7208/14-ц, виданого 25.04.2016 р. Шевченківським райсудом м.Києва про зобов'язання ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» , в особі Чернівецького відділення №2, повернути ОСОБА_4 кошти, а саме: 481грн.15 коп., 3551 доларів США, 1255 Євро.

Листом Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві від 12.01.2017 р. ОСОБА_4 повідомлено, що у ході проведення виконавчих дій 27.09.2016 р. на депозитний рахунок відділу ДВС надійшли кошти у сумі 823,45 грн. та 1304,60 грн.

03.11.2016 р. на поточний рахунок відділу ДВС в іноземній валюті надійшли кошти у сумі 3551 доларів США та 1255 Євро.

Цим же листом відповідачку повідомлено, що спеціалістом з обліку депозитних сум відділу ДВС направлено платіжне доручення №20676 від 04.01.2016 р. до Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві про перерахування 1304,60 грн. та направлено пакет документів до АТ «Укрексімбанк» про перерахування 3551 дол. США та 1255 Євро.

Суд ваважає, що саме через неотримання вчасно коштів відповідачкою, адже пройшло більше місяця з дня повідомлення ДВС про направлення платіжного доручення до ГУ ДКСУ у м.Києві, нею було реалізоване своє право на звернення відповідно до ст.40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян».

Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Конституційний Суд України в рішенні від 10 квітня 203 року №8-рп/2003 вказав, що положення ч.1 ст.7 ЦК УРСР «поширив такі відомості» в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

Також відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.3 цього ж Закону, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка своєю скаргою до Комітету боротьби з корупцією і організованою злочинністю, яка була переслана до Державної казначейської служби України, а потім до Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві, реалізувала своє право на звернення відповідно до ст.40 Конституції України та Закону України «Про звернення громадян», в якій містилася пропозиція за наведеними фактами провести службове розслідування, за наслідками якого просила притягнути осіб до дисциплінарної відповідальності та вимога про негайне поновлення її порушених прав, а тому викладені відомості та пропозиції у скарзі не можна вважати поширенням відомостей, які порочать ділову репутацію ГУ ДКСУ у м.Києві.

Також відповідачка ОСОБА_4 відповідно до вищенаведених законодавчих актів мала право звернутися із скаргою до державних органів, в тому числі і до найвищого органу законодавчої влади в Україні - Верховної ради України, оскільки вважала порушеним своє право на отримання коштів в результаті виконання виконавчого листа в примусовому порядку, вважаючи із листа Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві від 12.01.2017 р., що саме бездіяльність у невиконанні платіжного доручення у діях ГУ ДКСУ у м.Києві.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві є безпідставними, оскільки реалізація ОСОБА_4 свого права на звернення ( скаргу) не є поширенням недостовірної інформації, відсутні підстави для визнання такого звернення безпідставним та спростування відомостей, зазначених в скарзі, а тому в позові слід відмовити.

На підставі викладеного та ст. ст. 16, 94, 277 ЦК України, ст.1,3 Закону України «Про звернення громадян», Постановою Пленуму Верховного Суду України №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року та керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Головного управління Державної казначейської служби України у м.Києві до ОСОБА_4 про захист ділової репутації відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Л.В. ЯРЕМА