Провадження № 2/761/5857/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,-

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 (надалі Позивач) в собі представника звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» (надалі Відповідач 1), ОСОБА_3 (надалі Відповідач 2), в якому просила суд визнати недійсним Кредитний договір №МЛ-001/020/2007 від 05.04.2007 року та договір іпотеки №РСЛ-001/020/2007 від 05.04.2007 року, що укладений між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.04.2007 року між відповідачами було укладено кредитний договір, а для забезпечення виконання зобов»язань по ньому 05.04.2007 року було укладено договір іпотеки. Позивач зазначив, що при укладені вказаних договорів відповідач 2 проживав із позивачкою з квітня 2000 року однією сім»єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та лише 01.06.2007 року зареєстрували свої відносини офіційно. Про укладення відповідачем 2 кредитного договору та договору іпотеки позивач обізнанна не була та згоди на їх укладення не давала, що у відповідності до вимог ст.ст.60,63, 65 СК України та ст.203, 215 ЦК України є підставою для визнання вказаних договорів недійсними.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з»яився, але наддав суду письмові заперечення протии позову, де зазначив, що лише зареєстрований у встановленому законом порядку шлюб є підставою для виникнення прав та обов»язків подружжя. Між тим, факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу позивачем доведено не було, а на момент укладення оспорюваних договорів власником нерухомого майна був лише ОСОБА_3 Також, вказав, що відсутність згоди іншого подружжя сама по собі не може бути підставою для визнання укладеного одним з подружжя без згоди іншого договору, недійсним.

Відповідач 2 в судове засідання не з"явився, хоча про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення не надав та не просив розглядати справу у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення представників сторони позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть у ній участь. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В судовому засіданні встановлено, що 05 квітня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №МЛ-001/020/2007, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит у сумі - 270 000 доларів США на придбання нерухомого майна зі строком користування кредитними коштами до 05 квітня 2032 року (включно), зі сплатою процентів за плаваючим курсом.

З метою забезпечення виконання вимог Банку, що витікають з вказаного кредитного договору між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено 05.04.2007 року договір іпотеки №РСЛ-001/020/2007. У відповідності до цього Договору Банк має право у випадку невиконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого умовах цього договору.

Відповідно до умов Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до вимог ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 18 Закону України «Про іпотеку»іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ст..578 ЦК України та ст..6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Посилаючись на необхідність визнання оспорюваних договорів недійсними у відповідності до вимог ст..ст.63, 65 СК України, ст..ст.203, 215 ЦК України, сторона позивача вказує на укладання як кредитного договору, так і договору іпотеки від 05.04.2007 року самостійно відповідачем 2 без її згоди як іншого подружжя, оскільки вона також має право на майно позичальника, з яким вона спільно проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу.

Проте, суд критично оцінює позицію позивача щодо можливості визнання недійсним вказаних кредитного та договору іпотеки, з огляду на наступне.

Згідно ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

За умовами ч.1 ст.203 ЦК, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Підставою недійсності правочину є не додержання стороною вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншими актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

При цьому, у відповідності до вимог ч.1,2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки і чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За умовами ст.74 СК України якщо жінка і чоловік проживають однією сім»ю, але не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного провадження, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відтак, саме встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки спільно однією сім»єю підлягає доведенню у разі необхідності визначення перебування майна у їх спільній сумісній власності.

Між тим, як вбачається з п.5.1 оспорюваного іпотечного договору обмеження предмета іпотеки, іпотекою не буде порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

Оспорювані договори було укладено відповідачем 2 саме 05.04.2007 року, а шлюб між позивачем та відповідачем 2 було офіційно зареєстровано 01.06.2007 року (а.с.13).

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності з ч.1 ст. 60 ЦІ ІК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність, обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається Позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а її позовні вимоги щодо визнання недійсними укладених до офіційної реєстрації шлюбу із позичальником Договорів і необхідності отримання у зв»язку з цим у неї згоди як іншого співласника предмета іпотеки, вказують на відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Доказів же проживання їх однією сім»єю як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу суду надано не було.

Керуючисьст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-228, 232, 294 ЦПК України; ст.21,74 СК України, ст. ст. 203, 215 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору №ML-001/020/2007 від 05.04.2007 року та договору іпотеки №PCL-001/020/2007 від 05.04.2007 року, що були укладені між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк».

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: А.А.Осаулов