Ухвала

Іменем України

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія Авангард» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія Авангард» (далі - ТОВ «БК Авангард») звернулось до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що 16 грудня 1996 року між Малим колективним підприємством «Авангард» (далі - МКП «Авангард»), правонаступником якого є Закрите акціонерне товариство «Авангард» (далі - ЗАТ «Авангард»), а в подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Авангард» (далі - ТОВ «Авангард»), та ОСОБА_6 укладено договір НОМЕР_1.

01 квітня 2013 року між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК Авангард» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким з 01 квітня 2013 року ТОВ «Компанія Авангард» передає, а ТОВ «БК Авангард» приймає право вимоги оплати за надані послуги згідно з укладеними договорами про надання послуг, у тому числі, і по договору НОМЕР_1.

22 лютого 2014 року на адресу ТОВ «БК Авангард» надійшов лист від ОСОБА_6, в якому він повідомив товариство про укладений між ним та ОСОБА_5 договору дарування нежитлового приміщення від 06 лютого 2014 року, відповідно до якого ОСОБА_5 з моменту підписання договору набув права власності на гараж-стоянку НОМЕР_1 загальною площею 23,3 кв. м у гаражному комплексі, який знаходиться за адресою: вул. Є. Коновальця, 7-а, м. Рівне.

Позивач зазначає, що станом на 05 квітня 2015 року ОСОБА_5 має заборгованість відповідно до договору від 16 грудня 1996 року НОМЕР_1, яка складається з: 1 798 грн - основний борг; 1 500 грн - пеня; 17 грн 47 коп. - 3 % річних.

Посилаючись на вищевикладене, ТОВ «БК Авангард» просило стягнути заборгованість за надані послуги.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія Авангард» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна Компанія Авангард» заборгованість згідно з договором НОМЕР_1 від 16 грудня 1996 року у розмірі 1 798 грн - основного боргу, 1 500 грн - пені, 17 грн 47 коп. - 3 % річних та судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу у розмірі 250 грн та витрати по оплаті судового збору у розмірі 243 грн 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, у передбачений строк заборгованість не повернув.

Доводи ОСОБА_5 про те, що він не є учасником договору від 16 грудня 1996 року НОМЕР_1, а отже, не має сплачувати заборгованість є необґрунтованими, оскільки після набуття права власності на гараж-стоянку НОМЕР_1, він не укладав із позивачем нового договору про надання послуг, не звертався із заявою про відмову від їх надання, проте послуги з обслуговування гаражного комплексу, на території якого розташоване належне йому майно, споживав, а тому відповідач, як новий власник майна, не звільнений від обов'язку сплачувати спожиті послуги, надані позивачем.

Крім того, доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 грудня 1996 року між МКП «Авангард», правонаступником якого є ЗАТ «Авангард», а в подальшому - ТОВ «Компанія Авангард» та ОСОБА_6 укладено договір № 7-315, за умовами якого товариство, як власник споруди гаражного комплексу, несе відповідальність за роботу енергозбереження та водопостачання, каналізації, телефонізації, системи пожежогасіння, а власник гаража щомісячно до 15 числа сплачує кошти за надані послуги.

01 квітня 2013 року між ТОВ «Компанія Авангард» та ТОВ «БК Авангард» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого ТОВ «Компанія Авангард» передала, а ТОВ «БК Авангард» прийняла право вимоги оплати за надані послуги за укладеними договорами про надання послуг, у тому числі, і по договору від 16 грудня 1996 року № 7-315.

22 лютого 2014 року на адресу ТОВ «БК Авангард» надійшов лист від ОСОБА_6, в якому він повідомив товариство про укладення 06 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_5 договору дарування нежитлового приміщення, згідно з яким останній набув право власності на гараж-стоянку НОМЕР_1 загальною площею 23,3 кв. м у гаражному комплексі по вул. Коновальця, 7а у м. Рівному.

Відповідно до п. 4.2 договору про надання послуг від 18 грудня 1996 року № 7-315 реорганізація МКП «Авангард», а також зміна власника не є підставою для змін умов чи розірвання чинного договору.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 25 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак