Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5413/16-ц Головуючий у 1-й інст. Галасюк Р. А.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Микитюк О.Ю., Кочетова Л.Г.,

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі"

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом. Змінивши у грудні 2016 року предмет позову, просила поновити її на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" (надалі ЗАТ «Житомирські ласощі») та стягнути у відшкодування моральної шкоди 8 100 грн. (а.с.40-41). Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 06 грудня 2010 року уклала безстроковий трудовий договір із ЗАТ «Житомирські ласощі» та була прийнята на посаду економіста з фінансової роботи фінансового відділу цього товариства. Народивши 16 квітня 2015 року сина, перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Однак 30 квітня 2016 року поштовим повідомленням отримала свою трудову книжку, останнім записом у якій є про її переведення без зміни істотних умов праці 15 березня 2011 року в ТДВ «ЖЛ». Згоди на переведення вона не надавала та з наказом про переведення її не ознайомлювали. Незаконним переведенням роботодавець грубо порушив її конституційне право на працю, що призвело до моральних страждань, оскільки вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїм неповнолітнім дітям, що може негативно вплинути на стан її здоровя.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2016 року ОСОБА_1 поновлена на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу Закритого акціонерного товариства «Житомирські ласощі» та у відшкодування завданої моральної шкоди стягнуто 8100 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ЗАТ «Житомирські ласощі» подало апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що трудову книжку позивачу не відправляло, а по акту прийому-передачі передало дану трудову книжку Товариству з додатковою відповідальністю «ЖЛ» у 2011 році. Переведення ОСОБА_1 без зміни істотних умов праці на роботу в ТДВ «ЖЛ» здійснено у відповідності до законодавства та будь-яких дій щодо звільнення позивача з посади ЗАТ «Житомирські ласощі» не вчиняло. Заподіяння позивачу моральної шкоди діями ЗАТ «Житомирські ласощі» не доведено та позивачем пропущено тримісячний строк позовної давності з вимоги про відшкодування моральної шкоди, а поважних причин для його поновлення немає.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Поновивши ОСОБА_1 на посаді економіста з фінансової роботи фінансового відділу ЗАТ «Житомирські ласощі», суд першої інстанції виходив із того, що переведення позивача без зміни істотних умов праці на інше підприємство відбулося з порушенням вимог закону та правових підстав для повернення трудової книжки позивачу не було. Стягнувши з відповідача 8 100 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок неправомірних дій роботодавця, суд виходив із порушення відповідачем трудових прав позивача, внаслідок чого остання зазнала моральних страждань та доведеності втрати нормальних життєвих звязків, спокою, прикладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо незаконності переведення позивача в інше підприємство, але не може погодитися із тим розміром, який визначив суд першої інстанції у відшкодування моральної шкоди, оскільки міркування, з яких виходила позивач у позовній заяві, повністю доказами не підтверджуються, а відповідач апріорі заперечує проти такого стягнення, тобто недоведені обставини, що мають значення для визначення розміру відшкодування моральної шкоди, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Також апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що у рішенні суду першої інстанції помилково зазначено про те, що справа начебто розглядалася у заочному порядку. Із журналу судового засідання від 15 лютого 2017 року вбачається, що представник відповідача ОСОБА_2 насправді зявилася до суду та приймала участь у судовому засіданні при розгляді справи у суді першої інстанції (а.с.70-71). Дана обставина виключає розгляд даної справи у заочному порядку, а відтак застосування спеціальної процедури оскарження судового рішення відповідачем, передбаченої ст.ст.228,232 ЦПК України. Оскільки ухвалене судом першої інстанції рішення за фактом не є заочним, то воно допущено до оскарження в загальному порядку. Окрім того, наведені недоліки не вплинули на суть ухваленого рішення.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що наказом №224-к ОСОБА_1 06 грудня 2010 року була прийнята на роботу на посаду економіста у фінансовий відділ Закритого акціонерного товариства «Житомирські ласощі» (а.с.6). За таких обставин ЗАТ «Житомирські ласощі», тобто відповідач, уклав із позивачем безстроковий трудовий договір на невизначений строк.

Наказом №1-к позивача 15 березня 2011 року було переведено без зміни істотних умов праці в ТДВ «ЖЛ», яке було створено шляхом злиття ЗАТ «Житомирські ласощі» та ТОВ «Будстайл-XXI». Про тимчасовість переведення не зазначено, а тому така обставина виключається.

За змістом ч.1 ст.32 КЗпП України переведення на роботу на інше підприємство, допускається тільки за згодою працівника. Згоди на переведення на роботу в Товариство з додатковою відповідальністю «ЖЛ» позивач не надавала та й відповідач про це у неї не запитував. Такі обставини не спростовані роботодавцем належними та допустимими доказами, а тому вважаються доведеними в силу приписів ст.60 ЦПК України, оскільки обовязок доказування правомірності переведення покладається на відповідача.

За таких обставин, встановивши, що переведення позивача на інше підприємство відбулося з грубим порушенням вимог чинного законодавства, тобто без її згоди, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що переведення позивача на роботу в ТДВ «ЖЛ» було проведено у незаконний спосіб, отже є незаконним.

Заслуговує на увагу також той факт, що постановами Житомирського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2015 року та Вищого адміністративного суду України від 23 грудня 2015 року визнані протиправними та зобовязано реєстраційну службу скасувати у єдиному державному реєстрі записи про державну реєстрацію ТДВ «ЖЛ» шляхом злиття ЗАТ «Житомирські ласощі» і ТОВ «Будстайл-ХХI» та про державну реєстрацію припинення ЗАТ «Житомирські ласощі» внаслідок злиття. Верховним Судом України відмовлено ТДВ «ЖЛ» у перегляді (постанова винесена у квітні 2016 року, а.с.67-69).

Оскільки позивач була незаконно переведена в ТДВ «ЖЛ», запис про державну реєстрацію якого наразі судовими рішеннями зобовязано відповідний орган скасувати, то суд першої інстанції за наслідками розгляду даного спору, керуючись положеннями ч.1 ст. 235 КЗпП України, законно поновив позивача на попередній роботі в ЗАТ «Житомирські ласощі», а доводи апеляційної скарги з приводу начебто дотримання роботодавцем вимог закону при переведенні спростовуються вищевикладеним.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не вчинялися дії щодо звільнення позивача не змінюють висновків суду першої інстанції щодо способу відновлення порушеного права, зважаючи на те, що положення ч.1 ст.235 КЗпП України передбачають поновлення працівника на попередній роботі не тільки у випадку звільнення без законної підстави, а й у разі незаконного переведення. Незаконність переведення доведена, а тому право на працю підлягає захисту в спосіб, який просить позивач, тобто шляхом поновлення її на посаді економіста фінансового відділу ЗАТ «Житомирські ласощі», тобто поновлення на роботі у тому товаристві, яке приймало позивача на роботу та незаконно перевело останню в інше товариство.

Із наказом про переведення позивач ознайомлена не була. Не були дотримані відповідачем й вимоги п.2.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (надалі Інструкція), оскільки з записом, що занесений до трудової книжки на підставі наказу про переведення, позивач також під розписку в особистій картці ознайомлена не була. Про переведення на інше підприємство ОСОБА_1 дізналася лише 30 квітня 2016 року, коли отримала трудову книжку, переслану поштою за її місцем проживання. Дана обставина підтверджується листом Укрпошти від 10 лютого 2017 року №31-3/12-160, що приєднаний до матеріалів справи, а також копією конверта, оригінал якого оглянутий колегію суддів при розгляді даної справи (а.с.51). Доказів того, що позивач могла дізнатися про її переведення на інше підприємство раніше суду не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не пересилав трудової книжки поштою, а по акту прийому-передачі передав її Товариству з додатковою відповідальністю «ЖЛ» у 2011 році спростовуються вищевказаними конвертом, на якому зазначається, що відправником кореспонденції є ЗАТ «Житомирські ласощі» та листом Укрпошти із якого вбачається, що остання провела перевірку з даного питання та встановила, що рекомендований лист був відправлений 28 квітня 2016 року саме ЗАТ «Житомирські ласощі» у відділенні поштового звязку Житомир -3. Твердження про передачу трудової книжки у 2011 року ТДВ «ЖЛ» не впливає на висновки суду першої інстанції, оскільки відповідач здійснив незаконне переведення, а за таких обставин його дії щодо передання іншому товариству трудової книжки також є незаконними та не знімають з нього відповідальності за наслідки. Позивач не просила передавати трудову книжку іншому підприємству та, вчиняючи такі дії, відповідач письмово не узгоджував свої дії з позивачем (п.4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників).

За таких обставин доведено, що про переведення позивач дізналася 30 квітня 2016 року, отримавши трудову книжку, а за захистом порушеного права звернулася до суду 23 червня 2016 року, тобто у тримісячний строк, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України. Місячний строк у даній справі не може застосовуватися, приймаючи до уваги те, що відповідач звільнена не була.

Заявляючи у апеляційній скарзі про те, що до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством застосовується тримісячний строк позовної давності, який на думку відповідача пропущено позивачем без поважної причини, відповідач фактично погоджується з тим, що позов є доведеним, тобто погоджується із незаконним переведенням. Відмовляється ж у задоволенні позову за строками позовної давності тільки тоді, коли позов є доведеним.

Твердження відповідача про те, що його діями моральної шкоди позивачу не заподіяно не відповідають обставинам справи та не узгоджуються із положеннями ст.237-1 КЗпП України. Сам факт порушення трудових прав та незаконного переведення в інше товариство вже спричинив позивачу душевні страждання (втрату душевної рівноваги) через протиправну поведінку відповідача щодо неї.

Однак, колегія суддів не може погодитися із тим грошовим розміром відшкодування моральної шкоди, який визначив суд першої інстанції, оскільки не враховано характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, їх тривалість та можливість відновлення. Так, права позивача щодо перебування на відповідній посаді у ЗАТ «Житомирські ласощі» відновлені судом першої інстанції шляхом поновлення її на роботі у цьому підприємстві, що є сатисфакцією та значною компенсацією.

Також позивачем не надано жодних доказів того, що вона втратила нормальні життєві звязки та вчиняла додаткові зусилля для організації свого життя.

Не доведено й причинного звязку між перебування позивача у роздратованому стані та незаконним її переведенням.

Відсутність засобів для забезпечення належного рівня життя сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, хоча й повязується із незаконним переведенням, але не повинно слугувати приводом для використання судових важелів для задоволення матеріальних потреб. Знаходження на утриманні у позивача інших дітей не доведено.

Запевнення ОСОБА_1 у можливості негативного впливу на стан її здоровя ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи розяснення, що надані судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що розмір відшкодування моральної шкоди не перевищує 1 000 грн., а тому відповідно до ст.309 ЦПК України змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди з 8 100 грн. до 1 000 грн.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,309,313-314,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Закритого акціонерного товариства "Житомирські ласощі" задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 лютого 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити.

Зменшити розмір стягнення у відшкодування моральної шкоди з 8 100 грн. до 1000 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча

Судді: