Провадження № 2/750/864/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.,

секретар Носенко М.Ю.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про зменшення обовязкової частки у спадщині та відшкодування витрат, повязаних з доглядом та похованням,

в с т а н о в и в :

22 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування на ? частину двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті його дочки, ОСОБА_7 Позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 успадкувала спірну квартиру від матері, ОСОБА_8, а він як інвалід І групи має право на обовязкову частку у спадщині після смерті дочки. Проте приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2, оскільки ним не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірну квартиру.

06.03.2017 ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_5, в якому просить зменшити його обовязкову частку у спадщині до ? частки квартири АДРЕСА_3 та стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1 441,35 грн витрат на утримання спадкодавця та 2 816,58 грн витрат на її поховання. Зустрічний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_5 не спілкувався з померлою донькою, матеріальну допомогу не надавав, хоча вона її дуже потребувала, оскільки тяжко хворіла та протягом останніх трьох років перед смертю пересувалась на інвалідному візку, у звязку з чим первісний позивач заслуговує лише на ? частку у спірній квартирі. Крім того, ОСОБА_6 просила відшкодувати за рахунок ОСОБА_5 ? витрат, які вона зробила у звязку з доглядом за спадкодавцем та її похованням.

У судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити, зустрічний позов не визнали, просили відмовити в задоволенні, посилаючись на недоведеність його вимог.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в задоволенні, а зустрічний позов задовольнити.

Сторони до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що 20 січня 2015 року померла ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 246383 від 24.01.2015 (а.с. 39).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЕЛ № 162341 від 24.01.2015, батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с. 48).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшла квартира АДРЕСА_2, що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2014, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого в реєстрі за № 727 (а.с. 171).

За життя ОСОБА_7 склала заповіт, посвідчений 08.07.2014 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 500, призначивши спадкоємцем всього її майна ОСОБА_6 (а.с. 52).

Згідно довідки приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 №156/02-16 від 08.09.2016 та матеріалів спадкової справи № 7/2015 щодо майна після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_5 прийняв спадщину після померлої 20 січня 2015 року дочки ОСОБА_7 шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 19 березня 2015 року, заява № 18, спадкова справа № 7/2015. 03 серпня 2015 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади за реєстрованим № 648 (а.с. 11). Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.08.2015, яка складається з ? частки грошових вкладів, розміщених в Чернігівському обласному управлінні АТ «Ощадбанк» (а.с. 69).

Поряд з цим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №155/02-31 від 08.09.2016 приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 відмовила ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, оскільки позивачем не було надано документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спірну квартиру (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частинами першою та другою ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у пункті 19 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» орієнтує суди нижчої ланки на те, що перелік осіб, які мають право на обовязкову частку, що визначений ст. 1241 ЦК України, є вичерпаний і розширеного тлумачення не потребує. При визначенні розміру обов'язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу. За згодою особи, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Той зі спадкоємців, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов'язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У разі порушення права спадкоємців на обов'язкову частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, яка складає обов'язкову частку. Суд може зменшити розмір обов'язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця. Позбавлення особи права на обов'язкову частку судом ЦК не передбачає, хоча особа, яка має право на обов'язкову частку, може бути усунена від права на спадкування відповідно до статті 1224 ЦК.

Відповідно до довідки МСЕК серії АВА № 011530 від 24.02.2015, ОСОБА_5 є інвалідом І групи (а.с. 51), а тому на підставі частини першої ст. 1241 ЦК України має право на обовязкову частку у розмірі ? спадкового майна, яке, зокрема, складається з квартири АДРЕСА_4.

Разом з тим, спадкоємець за заповітом ОСОБА_6 вважає, що зважаючи на відносини ОСОБА_5 з померлою ОСОБА_7 розмір його обовязкової частки у спадщині підлягає зменшенню до 1/4 частки спірної квартири.

Згідно з частинами першою, другою - четвертою ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. 1241 ЦК України, ст. 60 ЦПК України слід дійти висновку, що особа, яка звернулася до суду з позовом до спадкоємця про зменшення його частки у спадщині, повинна довести за допомогою належних та допустимих доказів наявність між спадкодавцем та спадкоємцем таких відносин або інших обставин, які б свідчили про: непідтримання спадкоємцем зв'язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому; погане поводження із ним; не здійснення належного догляду; не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці; аморальну поведінку обов'язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов'язкову частку тощо.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 (мати відповідача) показала, що ОСОБА_7, яку вона знає 15 років, не бажала, щоб спірну квартиру успадкував її батько, ОСОБА_5 Жодного разу останнього у дочки не бачила, допомоги позивач не надавав, хоча ОСОБА_7 її дуже потребувала в останні роки свого життя. Доглядала за спадкодавцем за її проханням, приносила їжу кожні три-чотири дні на тиждень.

Свідок ОСОБА_12 показала, що останні два роки життя спадкодавця один раз на тиждень привозила їй продукти від ОСОБА_6

Свідок ОСОБА_13 показав, що у 2013 році придбав інвалідний візок для ОСОБА_7 В останні сім місяців до її смерті наймав кімнату у спірній квартирі. Оскільки у спадкодавця не було коштів та вона зловживала спиртними напоями, всю їжу їй приносили ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Про батька, ОСОБА_5, ОСОБА_7 відмовлялась спілкуватись, ніколи з ним не розмовляла.

Натомість, з показань допитаних у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 убачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були хороші стосунки, вони постійно спілкувались. Позивач допомагав дочці матеріально, займався її лікуванням від зловживання спиртними напоями. ОСОБА_7 неодноразово мешкала у позивача у Сновську Чернігівської області. Після травня 2013 року позивач з дочкою спілкувався лише по телефону, допомоги не надавав, оскільки сам потребував сторонньої допомоги у звязку з тяжкою хворобою. ОСОБА_11, матір відповідача, допомоги спадкодавцеві не надавала, а лише регулярно постачала їй горілку.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 є інвалідом ІІ групи. Виписними епікризами з історії хвороби ОСОБА_5 підтверджується факт перебування його на стаціонарному та амбулаторному лікуванні з травня 2015 року, клінічний діагноз: цереброваскулярна хвороба ІІІ ст. при атеросклерозі та артеріальній гіпертензії, гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом в правому каротидному басейні, ранній відновний період, лівобічний геміпарез (середнього ступеня вираженості в руці та легкий в нозі), атаксія середнього ст. вираженості, помірне утруднення ходьби, психоорганічний синдром з помірним мнестичним зниженням (а.с. 152, 153, 163-169).

Згідно довідки Щорської центральної районної лікарні, ОСОБА_5, який проживає за адресою: м. Сновськ, ІІ пр. Свободи, 2а, дійсно знаходиться на диспасерному обліку з приводу: ЦВХ при ГХ ІІІ ст. та церебросклерозі. Наслідки перенесеного ішемічного інсульту (10.05.2013) в правому каротидному басейні з легким лівобічним геміпарезом, помірним вестибуло-атактичним синдромом. ДЕП ІІІ ст. з атрофією кори головного мозку, помірним психоорганічним синдромом, когнітивними розладами. Періодично лікується стаціонарно в Щорській ЦРЛ та ЧОЛ, потребує постійного прийому дороговартісних ліків (а.с. 145).

Згідно архівної довідки від 04.02.2015 № Ц-231, в архівному фонді ВАТ «Щорська центральна районна аптека № 6 з підрозділами» у карточці нарахування заробітної плати за 1977-1986 роки є відомості про утримання заробітної плати на ОСОБА_5.

Отже, оскільки показання одних свідків про відсутність відносин спадкодавця зі спадкоємцем повністю спростовуються показаннями інших свідків, а відсутність допомоги спадкодавцеві з боку позивача з 2013 року пояснюється поважними причинами, а саме його тяжкою хворобою, суд доходить висновку про відсутність достатніх підстав для зменшення обовязкової частки ОСОБА_5 у спадщині після смерті ОСОБА_19

Відповідно до ст. 1232 ЦК України спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Стаття 2 Закону України „Про поховання та похоронну справу визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв'язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Суд не убачає підстав для задоволення вимог зустрічного позову про відшкодування витрат на утримання спадкодавця у розмірі 1 441,34 грн, оскільки матеріали справи не містять жодного доказу понесення ОСОБА_6 таких витрат.

Факт організації відповідачем поминального обіду визнавався представниками позивача у ході судового розгляду. Здійснення оплати обіду підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 15 від 22.01.2015 на суму 9 800 грн. Заперечення сторони позивача щодо відшкодування витрат на проведення поминального обіду зводяться до того, що заклад, в якому він відбувся, належить ОСОБА_6 або члену її родині, проте не доведені будь-якими доказами.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_5 слід задовольнити в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 4 900 грн у відшкодування витрат на поховання спадкодавця.

Згідно зі ст. ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких належать і витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У пункті 48 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 розяснив, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Приєднаними до справи квитанціями від 15.11.2016 № 65 та від 23 березня 2017 року № 16 (а.с. 70, 177) підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в сумі 8 500,00 грн, проте суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката не є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, у звязку з чим підлягають частковому відшкодуванню в розмірі 5 660,00 грн: 320,00 грн (усна консультація позивача (30 хв.)) + 640,00 грн (складання позовної заяви (1 год.)) + 4 700 грн (участь у судовому засіданні (7 год. 20 хв.)). Доказів виїзду представника позивача в межах населеного пункту у звязку з даним позовом та вивчення судової практики суду не надано, а тому це не береться судом до уваги при розрахунку розміру компенсації витрат на правову допомогу.

У звязку із задоволенням позову, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та ціну позову, а також звільнення позивача як інваліда І групи від сплати судового збору при подачі позовної заяви, з відповідача на користь держави належить стягнути 1 220 грн 07 коп. судового збору.

Керуючись ст. ст. 1217, 1232, 1241 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частку квартири в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5, після смерті дочки, ОСОБА_7, померлої 20 січня 2015 року.

Зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про зменшення обовязкової частки у спадщині та відшкодування витрат, повязаних з доглядом та похованням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 4 900 грн (чотири тисячі девятсот) грн 00 коп. у відшкодування витрат на поховання ОСОБА_7.

У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь держави 1 220 (одну тисячу двісті двадцять) грн 07 коп. судового збору.

Стягнути зі ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 5 660 (пять тисяч шістсот шістдесят) грн 00 коп. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлений та оформлений 10.04.2017.

Суддя О.П. Супрун