Номер провадження 2/754/2377/17
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2017 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Малинці А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

В С Т А Н О В И В:

23.12.2016 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В позовних вимогах позивач просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2. Відповідач є сином позивача та зареєстрований у вказаній квартирі з 27.12.1994 року. Як зазначає позивач, в травні 2014 році відповідач виїхав з квартири та з цього часу не проживає за місцем реєстрації, місце проживання та реєстрації покинув добровільно, не приймає участі у сплаті житлово-комунальних послуг, тягар утримання квартири несе лише позивач. А тому для захисту свого порушеного права позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з»явилася, надіславши до суду письмову заяву в якій заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а також проводити судове засідання без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився. Його представник в судовому засіданні надала суду його письмові пояснення, в яких відповідач позов визнає в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, надіславши листа в якому просить проводити судове засідання без його участі.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши пояснення представника відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач по справі ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.12.1994 року.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

При цьому, у відповідності до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Окрім того, положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 встановив, що реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Постановою Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16.01.2012р. визначено, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, а положення статті 7 цього Закону застосовуються до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи що факт реєстрації відповідача порушує права позивача як власника квартири, письмовими особистими поясненнями відповідача по справі підтверджується факт його не проживання в квартирі, належній позивачу на праві власності понад один рік без поважних причин, витрат на житлово-комунальні послуги відповідач не несе, своїх речей в квартирі не зберігає, позивач не бажає, щоб відповідач був зареєстрований в її власності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст. 41, 47 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст. ст. 3, 11, 57-61, 208-210, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: