Справа № 303/403/17ц
Номер рядка статистичного звіту 26
РІШЕННЯ (Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Заболотного А.М.

при секретарі Штець І.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання договору іпотеки недійсним,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання договору іпотеки недійсним. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.07.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб. За час їхнього спільного проживання в шлюбі, ними було придбано житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16, Мукачівський район. Згодом їй стало відомо, що без її згоди спільне майно було передано іпотеку відповідно до договору іпотеки від 08.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра». У звязку з цим підставою для визнання недійсним договору іпотеки вважає відсутність згоди одного з подружжя на укладення цього договору щодо спільного майна, право власності на яке виникло на підставі ст. 60 СК України, оскільки майно було придбане під час шлюбу. Також просить зняти заборону відчуження будинку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечила. Додатково пояснила, що ОСОБА_3 дізналася про передачу її чоловіком будинку в іпотеку тільки цього року, коли погіршилися стосунки в сімї і відразу звернулася до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не зявився, подав письмові заперечення проти позову в яких вказується на те, що нотаріусом при посвідченні договору іпотеки було отримано заяву-згоду ОСОБА_3 на укладення договору, а тому підстави для визнання такого недійсним відсутні. Також подав заяву про застосування позовної давності. Одночасно із письмовими запереченням, представник також подав до суду клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 та про витребування у нотаріуса документів, на підставі яких був посвідчений договору іпотеки від 08.10.2007 року. Розгляд клопотання про витребування доказів представник відповідача просив суд розглянути без його часті, а розгляд по суті справи просив відкласти.

В той же час, за клопотанням представника позивача рішення про витребування документів на підставі яких був посвідчений договір іпотеки від 08.10.2007 року вже прийнято, про що постановлено судом відповідну ухвалу від 03.03.2017 року. Одночасно в судовому засіданні 04.04.2017 року судом було залучено до участі у справі як третьої особи приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, яка будучи присутною, не заперечила проти продовження судового розгляду.

При цьому суд враховує, що представник жодних причини неявки суд не повідомив, при цьому повторно не зявився в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився за невідомих причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив.

Третя особа приватний нотаріус Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечила та пояснила, що при посвідченні договору іпотеки від 08.10.2007 року ОСОБА_4 подав їй заяву про те, що на момент підписання договору у шлюбі не перебуває, а житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16 є його особистою власністю. Також пояснила, що у паспорті ОСОБА_4 була відсутня відмітка про реєстрацію шлюбу. Додатково надала суду всі документи, підставі яких був посвідчений договору іпотеки від 08.10.2007 року.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та за згодою позивача відповідно до ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 215, 225, 226 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ФМ № 083750 від 16.07.2005 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено 16.07.2005 року, зареєстрований виконкомом Страбичівської сільської ради Мукачівського району, актовий запис № 13.

Також встановлено, що 08.10.2007 року між ОСОБА_5, ОСОБА_6М та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу будинку, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16, Мукачівський район.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на вищенаведене слід прийти до висновку, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, а будинок, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16, Мукачівський район, належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому підстав вважати, що такий будинок є особистою приватною власністю когось з подружжя, в силу вимог ст. 57 СК України, відсутні.

Відповідно до договору іпотеки від 08.10.2007 року, укладеного між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра», посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 3571, ОСОБА_4 в забезпечення виконання умов кредитного договору № 15247/10-2007 від 08.10.2007 року, передав банку в іпотеку будинок, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16, Мукачівський район.

Як на підставу заявленого позову позивач зокрема вказує на положення ст. 578 ЦК України, ч. 3 ст. 65 СК України, відповідно до яких для укладення одним із подружжя договорів, в тому числі і у звязку передачею майна у заставу, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. При цьому вказує на те, що жодного погодження на укладення спірного договору нею не давалося, і взагалі їй не було відомо про укладення договору іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За загальним правилом ч.ч. 1, 2 ст. 65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її (його) згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Така згода на укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згідно з ч. 3 ст. 65 ЦК повинна бути письмовою, у тому числі нотаріально посвідченою, якщо правочин підлягав вчиненню з таким посвідченням. Ці вимоги поширюються на вчинення будь-яких правочинів. Аналогічно як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Додатково в ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» конкретизовано, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно з ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозвязку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Саме до цього зводиться правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах від 07.10.2015 року у справі № 1622цс15 та від 30.03.2016 року справі № 6-533цс16.

У звязку з цим судом встановлено наступне. Заперечуючи проти позову, представник ПАТ КБ «Надра» вказує на те, що нотаріусу при посвідченні договору іпотеки надано заяву-згоду ОСОБА_3 на укладення договору. З метою перевірки зазначеної обставини судом було витребувано всі документи на підставі яких був посвідчений договір іпотеки від 08.10.2007 року. В той же час встановлено, що будь-яку заяву про надання згоди на укладення договору іпотеки ОСОБА_3 не подавала. Зазначене також підтвердила в судовому засіданні приватний нотаріус, як посвідчувала оспорюваний договір. Одночасно встановлено, що серед документів, на підставі яких був посвідчений договір іпотеки від 08.10.2007 року, є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 від 08.10.2007 року за змістом якої такий ствердив, що на момент підписання договору іпотеки у шлюбі не перебуває, а житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16 є його особистою власністю. Також відповідно до змісту заяви вказано, що нотаріусом перевірено паспорт ОСОБА_4, в якому відмітка про реєстрацію шлюбу відсутня. Зазначене також відображено в ст. 2 договору іпотеки від 08.10.2007 року в тому числі і, що предмет іпотеки належить ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності.

Також судом встановлено, що відповідно до довідки № 1106 від 10.09.2007 року в будинку, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16 зокрема зареєстрована позивач ОСОБА_3, що також підтверджується копією її паспорта. Таким чином, як на момент посвідчення оспорюваного договору, так і на момент розгляду справи в суді, ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована в будинку, що знаходиться за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16.

При вирішенні цього спору суд також враховує те, що діяльність нотаріусів в томі числі і при посвідченні договорів іпотеки, на момент посвідчення оспорюваного договору визначалася Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5. Так в п. 39 зазначеної Інструкції передбачено, що при зясуванні дієздатності учасників правочинів у разі, якщо в нотаріуса виникає сумнів щодо віку або обсягу дієздатності учасників правочину, він вимагає відповідний документ (паспорт громадянина України, акт цивільного стану громадян про народження, про шлюб, розірвання шлюбу, трудовий договір, свідоцтво про реєстрацію субєкта підприємницької діяльності - фізичної особи тощо). При цьому п. 45 Інструкції визначено, що правочин щодо розпорядження майном, що подається для нотаріального посвідчення, може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з правовстановлювального документа, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, договором дарування або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто тощо. Таким чином встановлено, що нотаріус зобовязаний при посвідченні договору зясувати дієздатність сторін такого, час і підстави набуття майна, що є предметом угоди, правовий статус такого майна. В той же час, копія паспорту ОСОБА_4, в якому за твердженням нотаріуса, відмітка про реєстрацію шлюбу відсутня, серед документів на підставі яких посвідчений оспорюваного договір, відсутня, що в свою чергу позбавляє суд можливості перевірити таку обставину. Таким чином слід прийти до висновку, що нотаріусом при посвідченні договору іпотеки в достаній мірі не встановлювався правовий режим майна, яке передається в іпотеку.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, аналізуючи наведені вище норми закону та враховуючи правові позиції Верховного Суду України, які стосуються спірних правовідносин, із врахуванням також того, що в цьому випадку встановлено, що будинок за адресою с. Страбичово, вул. Грушевського, 16, на момент укладення договору іпотеки від 08.10.2007 року належав ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_3 нотаріально засвідчену згоду на передачу спільного майна в іпотеку не давала та взагалі їй не було відомо про укладення договору іпотеки, а також те, що ОСОБА_4 діяв недобросовісно, а банку в свою чергу за обставинами справи не міг не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, оскільки ОСОБА_3 зареєстрована в будинку, який передався в іпотеку, суд приходить до висновку про необхідність захисту порушених прав позивача, а відтак позов в цій частині слід задовольнити, а договір іпотеки від 08.10.2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 3571, слід визнати недійсним.

Крім того судом також встановлено, що згідно з п. 6.4 договору іпотеки водночас з нотаріальним посвідченням цього договору на предмет іпотеки накладається заборона відчуження, про що нотаріусом зроблено відмітку в договорі та зареєстровано в реєстрі за № 3572.

Аналізуючи практику застосування судами ст. 16 ЦК України, Верховний Суд України в листі від 01.04.2014 року вказав, що в разі, якщо запис у Державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в Державному реєстрі, внесеного за заявою набувача. До того ж відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню.

Виходячи з зазначених вимог закону суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом скасування заборони відчуження будинку № 16 на вул. Грушевського в с. Страбичово Мукачівського району Закарпатської області, накладену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстровану в реєстрі за № 3572.

З приводу застосування позовної давності, про що було заявлено представником ПАТ КБ «Надра» суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. При цьому перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у ч. 1 ст. 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

У звязку з цим в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 дізналася про укладення договору іпотеки на початку 2017 року, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що звернення до суду з цим позовом відбулося з пропуском позовної давності. До того ж жодних доказів на підтвердження того, що позивач знала про передачу будинку в іпотеку з моменту укладення договору іпотеки, як про це стверджує представник ПАТ КБ «Надра», жодними доказами не підтверджено.

Також згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів також підлягає стягненню на користь позивача судовий збір.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 224, 225, 294 ЦПК України, 203, 204, 215, 369 , 572, 575, 578 ЦК України, ст.ст. 60, 65 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір іпотеки від 08.10.2007 року, укладений між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра», посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 3571.

Скасувати заборону відчуження нерухомого майна, а саме будинку № 16 на вул. Грушевського в с. Страбичово Мукачівського району Закарпатської області, накладену приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстровану в реєстрі за № 3572.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 640,00 грн. судових витрат.

Стягнути з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 640,00 грн. судових витрат.

На рішення суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М.Заболотний