Справа № 462/1764/16ц Головуючий у 1 інстанції: Румілова Н.М.
Провадження № 22-ц/783/2730/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф. Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Банк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання договору недійсним, розірвання договору,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір №40165282 від 19.06.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк».

Розірвано договір №ВМ-631 L від 19.06.2014 р. укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 292 грн.65 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 292 грн.65 коп.

Рішення суду оскаржила представник ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_4 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд виходив з того, що в момент укладення Кредитного договору були порушені права позивача як споживача, зокрема її було введено в оману щодо істотних умов договору, а також що в договорі не деталізовано умови про його предмет, що вказує на порушення вимог ст.8,10,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Однак, на думку апелянта, такий висновок суду не відповідає вимогам ст.ст.203,215,638,640, 1054 ЦК України, а також пункту 5 Кредитного договору, у якому зазначено, що підписанням цього договору Позичальник підтверджує, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутних послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне законодавство в Україні, в тому числі інформацією надання якої передбачено Законом України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, а також загальними умовами споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа Банк», які йому роз'яснені, зрозумілі не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком погодився та отримав свій примірник договору. Крім цього, суд не врахував, що на виконаня умов договору Позивач щомісячно сплачувала кредитні кошти відповідно до графіку платежів, що вказує на її обізнаність з умовами відповідного договору та відсутність застережень щодо його чинності. Твердження позивача щодо відсутності її підпису на копії договору не відповідають дійсності, оскільки на кредитному договорі, а також в графіку платежів міститься підпис позичальника. Враховуючи наведене у суду не було підстав визнавати договір недійсним. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог щодо визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Представник відповідача ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_6 надала суду додаткові пояснення до апеляційної скарги та просила справу слухати у її відсутності у зв»язку із зайнятістю в іншій справі.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з»явився, хоч належно повідомлявся судом за адресою зазначеною у справі, а відтак відповідно до ст. 74 ч.5 Цивільного процесуального кодексу України вважається належно повідомленим.

Представик позивача ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 19.06.2014 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ФОП ОСОБА_5 був укладений договір ВМ-63ІL згідно якого відповідач зобов»язався виготовити та передати у власність віконні конструкції, а замовник оплатити вартість виробів в сумі 4571 грн.

На виконання умов договору позивача ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_5 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ПАТ «Альфа-Банк» 19.06.2014 року був укладений Кредитний договір № 401625282.

Згідно умов договору банк зобов»язався надати позичальнику ОСОБА_2 кредит у сумі 4570 грн. під 0, 1% річних на 24 місяці та остаточною датою повернення кредиту 20 червня 2016 року.

Відповідно до п.п. «а» п.2.5 Кредитного договору такий надавався для оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у специфікації № 401625282 від 19 червня 2014 року або в листі-гарантії до цього Договору в загальній сумі 4 113,00 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок № 6473 ФОП ОСОБА_7

ФОП ОСОБА_5 не виконав доручення по виготовленню ПВХ конструкцій, заволодів коштами, які отримав з використанням електронно-обчислювальної техніки в сумі 4571 грн., не повернув таких на вимогу позивача ОСОБА_2 за що був притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.190 ч.2,3 К України ( а.с. 30-48).

Задовольняючи позов про визнання Кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив з доводів позивача про те, що в момент укладення Кредитного договору були порушені її права як споживача, було введено її в оману щодо істотних умов договору, а також у договорі не деталізовано умови про його предмет, що є порушенням ст.ст. 8, 10, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Окрім того, на ксерокопії примірника договору наданого позивачем суду, відсутній її підпис.

Однак, з Висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Згідно ст. 215 ч.1 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З приводу зазначеного вище дано роз»яснення у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Статтею 203 ЦК встановлено вичерпний перелік підстав з яких правочин може бути визнаний недійсним.

Відповідно до статті 1054 ЦК за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст. 638, ч.1 ст. 640 ЦК договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди із всіх істотних умов.

Проаналізувавши зміст Кредитного договору № 401583804 від 20 лютого 2014 року, судом апеляційної інстанції встановлено, що при його укладенні сторони досягли всіх істотних умов договору.

Посилання суду на не підписану позивачем ксерокопію договору є безпідставним, оскільки в банку зберігаються оригінали договорів та Графік погашення платежів із всіма реквізитами та підписами, а зазначений договір не завірений як такий що відповідає оригіналу.

Відповідно до ст.3 п.3 та ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не звернув увагу на те, що позивач ОСОБА_2. на виконання умов кредитного договору щомісячно сплачувала кредитні кошти відповідно до Графіку платежів, що свідчить про її обізнаність з умовами відповідного договору та відсутність застережень щодо його чинності.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, визнаючи недійсним Кредитний договір ототожнив два різних договори. Кредитний договір передбачає цивільно-правові відносини між апелянтом та позивачем ( в даному випадку мають місце зобов»язальні, кредитні відносини) , а договір № ВМ-631L договір між позивачем та відповідачем щодо купівлі-продажу.

Вказані договори різні по своїй суті та предмету.

Згідно умов Кредитного договору основним обов»язком банку по Кредитному договору є надання позичальнику кредиту із зазначенням всіх похідних оплат по ньому (відсотки, комісія ) а зі сторони позичальника (позивача в даному випадку) вчасно та в повному обсязі здійснювати сплату кредиту та у встановлений строк до повного погашення.

Банк не має обов»язку відслідковувати якість, строк, своєчасність виготовлення та передачі товару на кошти, які ним перераховані в інтересах позичальника (позивача ОСОБА_2Г.).

Відповідно до ст. 309 ч.1 п.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги підтверджені належними та допустимими доказами, рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 січня 2017 року підлягає до скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 24 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_8