Справа № 496/4051/17
Провадження № 2/496/2102/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді судді Буран В.М.,

при секретарі Дигуляр А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 25 квітня 2014 року помер його батько. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та на грошові вклади з відсотками. На вказане майно позивач є спадкоємцем за заповітом. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивач отримав лист з якого вбачається, що йому неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у звязку з тим, що не надано правовстановлюючих документів на нього. Нотаріусом розяснено, що з вказаних питань позивач може звернутись до суду. У звязку з зазначеним просить задовольнити позов.

Позивач у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи без її присутності, позов визнала.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 квітня 2014 року помер ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 371092, видане Відділом державної реєстрації актів цивільною стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.

Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: Одеська обдасть, Біляївський район, с. Градениці, вул. Свободи. буд. № 31, що підтверджується записом в по господарській книзі № 1954-1 на стор. 52-53 за 2011-2015 роки.

На вказане майно позивач є спадкоємцем за заповітом складеним ОСОБА_3 15 листопада 2012 року, який заповів йому житловий будинок за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Градениці, вул. Свободи. буд. № 31.

З метою оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивач звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контри Одеської області з заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті батька. Але 02 листопада 2017 року позивач отримав лист від державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з якого вбачається, що позивачу неможливо видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в с. Градениці, Біляївського району, Одеської області по вул. Свободи, 31, що залишився після смерті батька ОСОБА_3 у звязку тим, що ним не надано правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок.

Згідно до спадкової справи № 464/2014 року, інших спадкоємців на вищевказане майно, крім позивача по справі, немає.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. У період чинності зазначеної інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності.

Пунктом 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Однак з технічного паспорту на будинок вбачається, що гараж літера «В», збудовано самочинно. Тобто судом не може бути визнано право власності на цей обєкт і вирішення цього питання позивачем можливо в позасудовому порядку, шляхом звернення до органів місцевого самоврядування які відповідають за прийняття новозбудованих будівель в експлуатацію.

Таким чином суд вважає, що позов є законним, обґрунтованим, підтверджується наданими письмовими доказами, і тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що складається з: А- житлового будинку 132,00 кв.м., Б літньої кухні 62,00 кв. м., Г льоху 29,00 кв.м., Д сараю 22,00 кв.м., Е вбиральні 1,8 кв.м., Є навісу 16,00 кв.м., № 1,3 огорожі, І- цистерни, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Градениці, вул.. Свободи, буд. № 31, що залишилось після смерті батька позивача - ОСОБА_3, померлого 25 квітня 2014 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Буран В.М.

11 грудня 2017 року