Єдиний унікальний номер 227/4243/16-ц Номер провадження 22-ц/775/613/2017
Головуючий I інстанції Притуляк С.А.
Категорія 26 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

в с т а н о в и в :

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, 30000 грн., також на користь держави судовий збір у сумі 551,20 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не враховано, що між позивачем та відповідачем укладено угоду про відсутність факту моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням, отриманим за попереднім місцем праці. Позивач працював у відповідача з 16 травня по 14 жовтня 2013 року, тобто п'ять місяців, з яких 17 днів був на лікарняному, 23 дні у відпустці, 5 днів у відрядженні. В акті за формою Н-1 від 14 квітня 2015 року встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у позивача є вплив підвищених показників шуму, працюючи на ш.«Білецька», ш.«Білозерська», ш.«Добропільська», тобто на інших підприємствах, а не лише у відповідача. Також позивач обґрунтував розмір відшкодування моральної шкоди тим, що отримав професійне захворювання, працюючи у ТДВ «Шахта Білозерська», про що було складено акт №23 від 14 жовтня 2011 року та вперше встановлено позивачеві втрату професійної працездатності 25% 15 листопада 2011 р. Крім того, довідка МСЕК та акт за формою П-4 є документами, що підтверджують втрату професійної працездатності і ніяким чином не можуть бути доказами спричинення моральної шкоди.

Представник відповідача ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 1192 від 24 березня 2017 року, та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ушкодження здоров'я і наявність у позивача професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. Обмеження права позивача на відшкодування моральної шкоди, погіршення його становища угодою про відсутність факту моральної шкоди не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Висновок суду відповідає обставинам справи, зроблений з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 має стаж роботи у шкідливих умовах більше 26 років, з яких з 15 травня 2013 року по 14 жовтня 2013 року працював у відповідача (а.с.7-18).

З акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14 жовтня 2011 року №23 за фактом розслідування на ТОВ «Шахта «Білозерська» вбачається, що підставою виникнення професійного хронічне захворювання у позивача: обструктивне захворювання легенів другій стадії, прикореневій пневмосклероз захворювання, є виробничі фактори (а.с.24-25).

Згідно із довідкою МСЕК від 15 листопада 2011 року позивачеві вперше було встановлено стійку втрату професійної працездатності 25% (а.с.22).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 1 від 14 квітня 2015 року за фактом розслідування на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління «Добропільське», правонаступник виробничого структурного підрозділу «Шахта «Добропільська», орган управління підприємства «Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», встановлено причини виникнення хронічного професійного захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість ІІ ступеня: тривала робота в умовах впливу несприятливих умов праці на шахті «XXI з'їзду КПРС», «Білицька», «Білозерська», «Добропільська» (а.с.22-23).

Згідно з довідкою МСЕК від 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 встановлено стійку втрату професійної працездатності 35% у зв'язку з професійним захворюванням, повторно 25% по ХОЗЛ та первинно 10% по сенсоневральній туговухості, безстроково (а.с.20).

Згідно з довідкою МСЕК від 18 жовтня 2016 року позивачеві встановлено стійку втрату професійної працездатності 60 % у зв'язку з професійним захворюванням безстроково (40% по ХОЗЛ та 20 % по туговухості) та визнано інвалідом 3 групи (а.с.21).

Згідно із ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки професійне захворювання позивача, пов'язане із незабезпеченням безпечних і нешкідливих умов праці з боку роботодавця, то відповідальність по відшкодуванню такої шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Такий висновок міститься п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Відповідно Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру морального відшкодування.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При визначенні розміру морального відшкодування, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, характер, ступінь та глибину моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок пошкодження здоров'я та фізичних страждань, характер вимушених змін у повсякденному житті та необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення. Визначений судом розмір морального відшкодування 30000 грн. відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач до працевлаштування на роботу до відповідача тривалий час працював на інших підприємствах вугільної промисловості і згідно із медичними документами саме в 2011 році йому вперше встановлено втрату професійної працездатності, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до п. 76 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1112 від 25 серпня 2014 року, роботодавець організовує розслідування причин виникнення професійного захворювання.

Пунктом 87 цього Порядку передбачено, що підтверджені випадки професійних захворювань у працівників, які змінили місце роботи, або у непрацюючих пенсіонерів підлягають реєстрації та обліку на останньому підприємстві, де були умови для виникнення професійного захворювання (незалежно від стажу роботи на ньому), у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за місцезнаходженням цього підприємства та в установі державної санітарно-епідеміологічної служби, яка обслуговує підприємство.

Таким чином, саме на роботодавця за останнім місцем роботи покладено обов'язок відшкодовувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять яких-небудь інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди, а тому довід апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Кішкіна

Судді О.М.Біляєва

В.В.Папоян