Номер провадження: 22-ц/785/6321/17
Номер справи місцевого суду: 520/4116/16-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Національної Поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органів досудового розслідування,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до Ліквідаційної комісії Головного управління Національної Поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органів досудового розслідування, посилаючись на те, що вона є потерпілою за кримінальний злочин, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Також позивачка зазначила, що в ході проведення огляду місця події було проведено вилучення майна ПТ «Ломбард» «Совєтський» Рязанцева і компанія».

Вилучивши майно, в подальшому незаконно його утримуючи в період з 26.12.2013 року по 10.11.2015 року слідчий СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України паралізував діяльність Ломбарду, залишивши ОСОБА_2 без роботи та заробітної плати. Так як позивачка несла матеріальну відповідальність за майно, яке не було повернуто, вона не змогла звільнитися з Ломбарду та отримати трудову книжку для подальшого працевлаштування.

Також ОСОБА_2 зазначила, що 10.11.2015 року в ході повернення майна, майно було повернуто не в повному обсязі.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку державного бюджету України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. та судовий збір.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Ліквідаційної комісії Головного управління Національної Поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органів досудового розслідування задоволені частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 26.12.2013 року слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за заявою позивача ОСОБА_2 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008049 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Фабула - в період з 15.00 год. до 15.05 год. 26.12.2016 року невстановлена особа, знаходячись у приміщенні Ломбарду «Советский», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 6, застосувавши насилля, яке є небезпечним для життя та здоров'я та погрозою пістолетом невстановленої марки, відкрито заволоділа грошовими коштами, ювелірними виробами та документами (а.с. 4).

26.12.2013 року слідчим СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області було проведено огляд місця події та складено відповідний протокол, в якому встановлено, що в ході огляду було вилучено: окуляри; два фрагменти слідів пальців рук; касова книга; ноутбук; печатка; касовий апарат.

Постановою слідчого СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області від 26.09.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 є потерпілою у кримінальному провадженні № 0008049 від 26.12.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України. Оскільки, відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим в даному провадженні являться фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної та майнової шкоди. Права і обов'язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого, у зв'язку із чим у ОСОБА_2 наявний статус потерпілої у даному провадженні.

Також судом встановлено, що 02.06.2015 року ОСОБА_2 зверталася до СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області з клопотанням про повернення майна, вилученого 26.12.2013 року працівниками правоохоронних органів, так як позивач є матеріально відповідальною особою за майно Ломбарду «Советский». Так, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2015 року частково задоволено скаргу ОСОБА_2 та визнано протиправною бездіяльність посадових осіб СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області; зобов'язано посадових осіб СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області розглянути відповідно до вимог ст. 220 КПК України клопотання ОСОБА_2, подане 02.06.2015 року (а.с. 6).

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2015 року задоволено скаргу ОСОБА_2 та зобов'язано СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області повернути Ломбарду «Советский» в особі ОСОБА_2 вилучене майно під час огляду місця події від 26.12.2013 року, а саме: касову книгу, ноутбук, печатку, касовий апарат (а.с. 7).

Судом встановлено, що вилучене майно під час огляду місця події від 26.12.2013 року тривалий час не повертається позивачу, у зв'язку із чим, позивач зверталася до суду із скаргою. Так, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 16.10.2015 року зобов'язано СВ Суворовського ВП ГУНП в Одеській області виконати ухвалу суду від 18.09.2015 року та повернути ОСОБА_2 вилучене майно (а.с. 8).

10.11.2015 року згідно особистої розписки ОСОБА_2 отримала від слідчого майно, що належить Ломбарду «Советский»: касову книгу, ноутбук, печатку, касовий апарат.

Також судом встановлено, що після вчинення кримінального правопорушення 26.12.2013 року та вилучення того ж дня майна Ломбарду «Советский», ОСОБА_2 неодноразово звертаючись із заявами, клопотаннями та скаргами до правоохоронних органів лише 10.11.2015 року отримала вилучене майно.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органів досудового розслідування, суд виходив з наступного.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Положеннями п. 10-1 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди,заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_2 відповідачами була завдана моральна шкода, в зв'язку з чим суд задовольнив позовні вимоги частково, так як позовні вимоги були частково обґрунтовані та доведені, тобто суд на законних підставах стягнув моральну шкоду саме в розмірі 10 000 грн., оскільки розмір моральної шкоди, який визначений позивачкою був завищеним.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про те, що у якості відповідача по справі позивачем заявлено Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, до якого позивач не заявляє жодної вимоги, у зв'язку з чим незрозуміло, чому останнє виступає у якості відповідача, не приймаються судом до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме тим, що у відповідності до листа Державної Казначейської Служби України, вбачається, що Головне управління Казначейства в Одеській області і є належним відповідачем.

Інші доводи апеляційної скарги також до уваги не приймаються, з тих підстав, що

ухвалами слідчих суддів Суворовського районного суду м. Одеси неодноразово визнавалася незаконною бездіяльність слідчих органів стосовно кримінального провадження, по якому позивача було визнано потерпілою, що є підставою для відшкодування шкоди, в зв'язку з чим кошти, які стягнув суд необхідно списати саме через єдиний казначейський рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України.

Більш того Державною казначейською службою України рішення не оскаржено.

Також не приймаються судом до уваги доводи стосовно того, що судом першої інстанції належним чином не встановлено причинно-наслідкого зв'язку між діями відповідача та погіршенням нормальних життєвих зв'язків, ускладненням родинних відносин, погіршенням стану його здоров'я, оскільки як зазначалось раніше, бездіяльність слідчих органів під час досудових розслідувань була встановлена ухвалами слідчих суддів Суворовського районного суду м. Одеси, тобто позивачу була спричинила моральна шкода, яка призвела до душевних страждань, внаслідок незаконних дій та бездіяльності посадових та службових осіб, що було встановлено судом.

Крім того слід зазначити, що ГУНП в Одеській області також звернулося до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, однак на виконання ухвали судді, якою апеляційна скарга залишена без руху, не сплатило за розгляд апеляційної скарги судовий збір, тобто відповідач ГУНП в Одеській області не скористався своїм процесуальним правом на перегляд судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Ю.І. Кравець