АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2978/2017 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарях Юрченко А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Рибака Євгена Володимировича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення сплачених коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено: визнано недійсним договір фінансового лізингу №002536 від 09.02.2016, укладений між ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» та ОСОБА_5; стягнуто з ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 56 240,00 грн та 562,40 грн судового збору.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.02.2016 між ОСОБА_5 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» було укладено договір фінансового лізингу №002536, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати автомобіль «Chery E5» у власність та передати його у користування позивачу на строк та на умовах, передбачених цим договором.

Судом також установлено, що на виконання умов указаного договору позивач 09.02.2016 здійснив адміністративний платіж у розмірі 114 000грн. У зв'язку із неотриманням вказаного автомобіля станом на 23.02.2016, позивач звернувся до ТОВ «ВАШ АВТО» із заявою про розірвання договору та повернення коштів. 28.04.2016 йому було повернуто 58 160,00грн.

Враховуючи, що договір фінансового лізингу містить несправедливі умови та суперечить нормам ЦК України, вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про захист прав споживачів», - суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що правовідносини, що склалися між сторонами правочину, не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та регулюються спеціальними нормами закону про фінансовий лізинг, доказів про несправедливість умов оспорюваного договору матеріали справи не містять. Також посилається на інші обставини, як на підстави для скасування рішення суду першої інстанції, а саме, щодо отримання лізинговою компанією ліцензії для надання послуг з фінансового лізингу та дотримання нотаріальної форми такого договору, на які позивач не посилався як на підстави своїх позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити. Представник відповідача у судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином (ас133), заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подав, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення - залишенню без змін з наступних підстав.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог і заперечень, вірно встановив спірні правовідносини та правильно застосував норми матеріального права, що їх регулюють.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору лізингу та стягнення сплачених на його виконання коштів.

Як встановлено судом та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що 09.02.2016 між ОСОБА_5 та ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» укладено договір фінансового лізингу № 002536, предметом якого є автомобіль «Chery E5», а також, що 09.02.2016 ОСОБА_5 сплатив 114 000,00грн на виконання умов договору (ас21); 28.04.2016 позивачу за його заявою було повернуто 58 160,00грн.

За ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Згідно ч. 5 цієї статті у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень договору або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Отже, для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 с. 509 ЦК України); 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору, зазначені у п.п. 2,3,4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, в оспорюваному договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача у разі неналежного виконання лізингодавцем обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 12.1 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннями ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

В укладеному договорі не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо), що є порушенням ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст. 807 ЦК України.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсним договору лізингу, як такого, що містить несправедливі умови. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та на його правильність не впливають.

На нікчемність договору фінансового лізингу, як укладеного з порушенням передбаченої законом нотаріальної форми та здійснення відповідачем діяльності без відповідної ліцензії позивач в обґрунтування своїх вимог не посилався, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

За таких обставин та враховуючи положення ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки позивачем на виконання договору фінансового лізингу було сплачено адміністративний платіж на рахунок ТОВ «ЛК «ВАШ АВТО» в розмірі 114 000,00 грн, і це підтверджується квитанцією (ас21), 58 160,00грн з яких позивачу було повернуто, то правильним є висновок суду про те, що кошти у розмірі 56 240,00грн підлягають стягненню з Товариства на користь позивача.

Інші доводи апеляційної скарги, на які посилається представник відповідача в обґрунтування своїх доводів та заперечень, не заслуговують на увагу, оскільки в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами, не спростовуються встановленими судом обставинами і не ґрунтуються на нормах закону.

За таких обставин висновок суду, викладений в оскаржуваному рішенні, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 309 ЦПК України підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Рибака Євгена Володимировича, який на підставі довіреності діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО», відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна