Справа № 136/1496/16-ц Провадження № 22-ц/772/1096/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 43 Доповідач Міхасішин І. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Міхасішина І.В.

Суддів: Стадника І.М., Войтка Ю.Б.

За участю секретаря: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Фермерське господарство «Скала» про усунення порушень прав співвласників, -

встановила:

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Усунуто порушення прав ОСОБА_3, як співвласника будинку в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області по вул. Миру 99 «А», шляхом зобовязання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у вільному користуванні усіма приміщеннями будинку в смт. Турбів Іллінецького району Вінницької області вул. Миру 99 «А», розблокувати входи на перший поверх будинку та в підвальне приміщення, надати ключі від вхідних дверей першого поверху будинку та підвального приміщення.

В решті позовних вимог відмовлено в звязку з їх безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 551 грн. витрат по сплаті судового збору та 4000 грн. витрат за надання правової допомоги, а всього 4551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Позивач ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечила, просила суд її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ФГ «Скала» - ОСОБА_4 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, предявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Задовольняючи часткового позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем обставин вчинення перешкод ОСОБА_2 у користуванні позивачем приміщеннями будинку по вул. Миру, 99А в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області та необхідність поновлення відповідних прав, при цьому відмовивши у задоволенні вимог про зобовязання відповідача не дозволяти без згоди позивача знаходитися в будинку іншим особам. Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції стягнув з відповідача понесені позивачем судові витрати, підтверджені наявними у справі квитанціями.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися неможливо.

По справі встановлено, що з 27 листопада 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження I-АМ № 065497) , який було розірвано на підставі рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 листопада 2015 (а.с.6,7).

14 червня 2012 року між фермерськими господарством «Скала» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу магазину з житловою квартирою, загальною площею 391, 0 кв.м., житловою площею 55,6 кв.м. на плані позначений літ. «А», що розташований в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області по вул. Миру, 99 «А» (а.8).

У 2012 році ОСОБА_2 здійснив реконструкцію (перепланування) придбаної будівлі, за рахунок якого збільшено житлову плащу з 55,6 кв.м. до 143, 5 кв.м., без збільшення загальної площі обєкта, змінено найменування та на підставі Декларації про готовність обєкта до експлуатації 16 березня 2013 року зареєстровано право власності на житловий будинок, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок від 17.10.2012 року та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с. 10, 100-108).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є співвласниками спірного житлового будинку, набутого за час шлюбу, а тому наділені рівними правами щодо володіння, користування та розпорядження ним.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_2 не є власником будинку, а отже і не є належним відповідачем у справі, оскільки державна реєстрація права власності на будинок на його імя скасована і 06.10.2015 року право власності на спірний будинок зареєстровано за ФГ «Скала» не приймаються колегією суддів до уваги.

Підставою для державної реєстрації права власності на житловий будинок «А» з господарськими будівлями та спорудами по вул. Миру, 99 «А» в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області за ФГ «Скала» 06.10.2015 року було рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року у справі № 136/1634/15-ц, яким скасовано запис в Державному реєстрі, вчинений 21.06.2012 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на магазин з житловою квартирою вчинений на підставі договору купівлі-продажу від 14.06.2012 року та визнано за ФГ «Скала» право власності на житловий будинок загальною площею 391 кв.м., житловою площею 143, 5 кв.м., що позначений на плані літ. «А», що розташований в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області по вул. Миру, за №99 (а.с. 64- 69).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2016 року зазначене рішення Липовецького районного суду Вінницької області і рішення Апеляційного суду Вінницької області від 27 квітня 2016 року скасовані , а справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 71-75).

На час ухвалення рішення Іллінецьким районним судом Вінницької області 23 лютого 2017 року рішення у справі № 136/1634/15-ц ухвалено не було.

Рішенням Липовецького районного суду від 13 липня 2016 року у справі №136/1340/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року відмовлено у задоволенні позову ФГ «Скала» до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 14 червня 2012 року магазину з житловою квартирою, позначеного на плані літ. «А», що розташований в смт. Турбів Липовецького району Вінницької області по вул. Миру, за №99 (а.с. 89-91).

За таких обставин, підстави , на яких було припинено право власності ОСОБА_2 на спірний будинок і зареєстровано право власності на нього за ФГ «Скала» на момент звернення з позовом та ухвалення оскаржуваного судового рішення були скасовані, а тому ОСОБА_2 був співвласником даного будинку.

Оскарження рішення Липовецького районного суду від 13 липня 2016 року, та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року в касаційному порядку не спростовує встановлених судом обставин.

Доводи відповідача про те, що позивачем не доведено факту порушення її прав власника з боку відповідача також не приймаються колегією суддів до уваги.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном.

Згідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі , яка відповідає його частці.

Відповідно до вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (коли порушення не пов'язані із позбавленням володіння).

Згідно з актом обстеження житлового будинку по вул. Миру 99А в смт. Турбів від 17.01.2017 року комісією встановлено наступне: ОСОБА_3 з донькою проживає на другому поверсі вказаного будинку; вхід в підвальне приміщення будинку, де знаходиться устаткування щодо тепло водо газо постачання будинку, два входи на перший поверх закриті скріплені електрозварювальним способом, інші двері в приміщення першого поверху закриті. На час обстеження на першому поверсі знаходиться невідомий чоловік, який закритий з середини, який відмовився відчиняти двері (а.с.56).

Відповідач у наданих письмових запереченнях щодо позовних вимог підтвердив, що ним чиняться перешкоди ОСОБА_3 у користуванні приміщеннями першого поверху та підвального приміщення будинку, вказавши, що сторони погодили, що після розлучення до вирішення справи судом позивач буде займати приміщення другого поверху будинку і не чинитиме спроб потрапити у приміщення першого поверху, де знаходиться майно відповідача та ФГ «Скала», звертаючись з позовом, не обґрунтувала необхідності користуватися приміщеннями першого поверху та підвальним приміщенням та чи намагалася вона погодити таке користування із відповідачем, до вирішення справи про поділ спірного будинку судом і поки відповідач є зареєстрованим абонентом із електро-, газо- та водопостачання будинку позивач не має права і не може без погодження із відповідачем та без його дозволу використовувати відповідне обладнання та мережі на власний розсуд, а будь-які свої дії щодо спільного майна та зазначених мереж (систем) зобовязана погоджувати із відповідачем (а.с. 51).

Згідно з ч 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Водночас відповідачем не доведено , що між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про порядок користування житловим будинком.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із розясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 законодавець поклав на позивача обовязок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач.

Перехід права власності на житловий будинок до «ФГ «Скала», який скасований у судовому порядку, передача ФГ «Скала» в оренду ПП «Атек Турбів» частини господарських приміщень підвального та першого поверхів спірного будинку на підставі договору від 14 жовтня 2015 року не спростовують обставин , встановлених судом першої інстанції щодо того, що саме з боку власника ОСОБА_2 чиняться перешкоди ОСОБА_3 у користуванні спірними приміщеннями.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині, до яких суд дійшов з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Водночас, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та стягуючи з відповідача на користь ОСОБА_3 сплачені нею при зверненні до суду 551,2 грн. судового збору та 4000 грн. витрат на правову допомогу, судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно із абз. 2 п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Оскільки судом першої інстанції частково задоволено вимогу немайнового характеру, судові витрати повинні були бути розподілені між сторонами порівну.

Зазначених вимог суд першої інстанції не врахував, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.292, 307, 309, 314, 316, 318, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 лютого 2017 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 275,6 грн. витрат по сплаті судового збору та 2000 грн. витрат за надання правової допомоги, а всього 2275,6 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: