Номер провадження: 22-ц/785/7933/17
Номер справи місцевого суду: 496/600/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист права власності на нерухоме майно шляхом виселення,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист права власності на нерухоме майно шляхом виселення, посилаючись на те, що згідно з рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22.07.2011 року житловий будинок №46 по вул. Свередюка, с. В.Балка Біляївського району поділено на дві частини між ОСОБА_5 та нею, однак ОСОБА_3 протиправно зайняла всі приміщення будинку: житлову кімнату 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухню 1-3, площа 5.0 кв.м., коридор 1-6, площею 4.0 кв.м. та користується даними приміщеннями, однак її та членів її сімї до приміщень не допускає.

Посилаючись на вищевикладене, позивачка просила суд захистити її право власності на нерухоме майно, шляхом виселення ОСОБА_3 з зазначених приміщень житлового будинку та зобовязати її не чинити перешкод у користуванні нерухомим майном.

В судовому засіданні позивачка та її представник просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист права власності на нерухоме майно шляхом виселення задоволений. Судом усунені ОСОБА_4 перешкоди у користуванні власністю приміщеннями: житловою кімнатою 1-2, площею 15,9 кв.м.; кухнею 1-3, площею 5,0 кв.м.; коридором 1-6, площею 4,0 кв.м., житлового будинку №46 по вул. Свередюка, с. В. Балка Біляївського району Одеської області, шляхом виселення ОСОБА_3 зі вказаних приміщень, також стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку був поділений житловий будинок №46, по вул. Свередюка, с. В.Балка, Біляївського району між сторонами на дві частини: ОСОБА_5 в рахунок його частки - 3/8, у власність в натурі надано: житлова кімната 1-1, площею 12 кв.м.; кухня 1-4, площею 8.2 кв.м.; коридор 1-5, площа 6.60 кв.м.; частину огорожі; що складає 21/100 будинку. ОСОБА_4 в рахунок частки - 5/8, у власність в натурі надано: житлова кімната 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухня 1-3, площа 5.0 кв.м.; коридор 1-6, площа 4.0 кв.м господарські будівлі - літня кухня, гараж, комора, погріб, сарай, баня, частина огорожі. Рішення суду було виконане судовим виконавцем Біляївського ВДВС Біляївського РУЮ.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 зайняла всі приміщення будинку: житлову кімнату 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухню 1-3, площа 5.0 кв.м., коридор 1-6 площею 4.0 кв.м, користується даними приміщеннями, однак позивачку та її членів родини до них не допускає.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про захист права власності на нерухоме майно шляхом виселення, суд першої інстанції виходив з наступного.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідачів усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що проживання ОСОБА_3 в приміщеннях будинку перешкоджають позивачці в повній мірі реалізовувати своє право власності, зокрема, щодо володіння та розпорядження ними, а тому на законних підставах задовольнив позов та усунув перешкоди, шляхом їх виселення з приміщень будинку.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 про те, що позивачкою не були надані документи, в обґрунтування позовних вимог про порушення її права власності, а тому позовні вимоги ОСОБА_4, яка не є власником нерухомого майна є безпідставні й судом прийняте помилкове рішення, не приймаються судом до уваги, оскільки рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2011 року був поділений житловий будинок №46, по вул. Свередюка, с. В.Балка, Біляївського району, відповідно до якого ОСОБА_4 в рахунок частки - 5/8, у власність в натурі надано: житлова кімната 1-2, площею 15.9 кв.м.; кухня 1-3, площа 5.0 кв.м.; коридор 1-6, площа 4.0 кв.м господарські будівлі - літня кухня, гараж, комора, погріб, сарай, баня, частина огорожі, тобто є власником зазначених приміщень. Крім того, як встановлено судом, рішення суду від 22 липня 2011 року виконане.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути протягом тридцяти днів з дня її проголошення оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови буде складено 21 грудня 2017 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_6