І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2017р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді Мурашової Н.А.
за участю секретаря Бессарабової Т.П.
представника позивача ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Хортицький ВДВС м. Запоріжжя, про звільнення від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, звільнення від заборгованості по аліментам та стягнення грошової суми,
Просить звільнити його від сплати на користь відповідачки заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 за період з 01.11.2016р. по 30.10.2017р. в сумі 14 509,12грн., звільнити його з 01.11.2017р. на від сплати на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, які стягуються на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015р., а також стягнути з відповідачки на його користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 5691,23грн. та понесені витрати по сплаті судового збору.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити повністю.
Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що їх з позивачем син ОСОБА_5 з 14.06.2016р. дійсно мешкає з батьком і перебуває на його утриманні. Вона не заперечує проти того, щоб з 01.11.2017р. позивач не сплачував їй аліменти на утримання сина, а також не заперечує проти того, щоб його звільнили від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.11.2016р. по 01.11.2017р. До жовтня 2016р. вона дійсно отримала певну суму аліментів, частину яких витратила на дитину, незважаючи на те, що син вже мешкав з батьком. Але в цей період у них йшов судовий спір щодо визначення місця проживання дитини, тому певну суму вона зберігала для дитини, а потім через тяжкий матеріальний стан вона витратила ці кошти. Фактично вона не заперечує повернути цю суму, але на даний час вона немає таких грошових коштів. Зараз вона працює неофіційно, має мінімальну зарплатню і з неї на користь позивача рішенням суду стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини. Просить в позові відмовити.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню за такими підставами.
Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2012р. по 03.11.2015р.
Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_4, 10.01.2013р.н. (арк..4).
Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.05.2015р. з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття (арк..15).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.09.2017р. місце проживання неповнолітнього сина визначено разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (арк..5-11).

Вказаним судовим рішенням встановлено, що з 14.06.2016р. дитина фактично проживає разом з батьком і з цього часу знаходиться на повному його утриманні.

Відповідно ч.4 ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доведенню під час розгляду даної справи.

Згідно довідки Правобережного районного центру зайнятості населення м. Запоріжжя від 11.10.2017р. ОСОБА_1 був зареєстрований як безробітний з 26.01.2016р. по 31.10.2016р., отримував допомогу по безробіттю, з якої в період з травня по жовтень 23016р. утримувались аліменти. Зокрема, в червні 2016р. утримані аліменти в сумі 1400,12грн., в липні 2016р. 1395,78грн., в серпні 2016р. 1228,07грн., в вересні 2016р. 1188,92грн., в жовтні 2016р. 1110,65грн. (арк..14)

Згідно розрахунку, складеного державним виконавцем Хортицького ВДВС м. Запоріжжя 01.11.2017р., заборгованість по аліментам, які стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, 10.01.2013р.н., за період з 01.11.2016р. по 31.10.2017р. становить 14509,12грн. (арк..16)

Відповідно до ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Згідно з ч.2 ст.197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозвязку з точки зору належності, допустимості, достатності та достовірності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині звільнення його від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання неповнолітнього сина та заборгованості по аліментам.

В даному випадку суд виходить з того, що позивач зобовязаний був сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь позивачки за рішенням суду, підставою для постановлення якого стало те, що шлюб між сторонами було розірвано і неповнолітній син залишився мешкати з матірю відповідачкою ОСОБА_3, між батьками не було досягнуто домовленості щодо утримання сина.

Крім того, суд враховує, що за змістом норм СК України право звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини має той з батьків, з ким вона проживає.

Разом з тим, в період стягнення аліментів між сторонами виник спір щодо місця мешкання неповнолітньої дитини.

Рішенням суду від 27.09.2017р. місце мешкання неповнолітнього ОСОБА_4, 10.01.2013р.н., було визначено разом з батьком позивачем ОСОБА_1

При цьому, вказаним судовим рішенням було встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні з 14.06.2016р. Вказана обставина фактично не заперечувалась сторонами і в даному судовому засіданні.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що з червня 2016р. неповнолітній ОСОБА_4, 10.01.2013р.н., постійно мешкає з батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні.

Вищевказана обставина, на думку суду, дає підстави стверджувати, що мати дитини відповідачка ОСОБА_3 фактично втратила право на отримання аліментів на утримання сина від позивача ОСОБА_1 і останній має право вимагати звільнення його від сплати аліментів на утримання сина на користь відповідачки.

При постановленні даного рішення суд виходить з того, що норми СК України, які регулюють аліментні зобовязання батьків щодо неповнолітніх дітей, не передбачають можливості звільнення платника аліментів від їх сплати, зокрема, через зміну місця проживання дитини або зміну матеріального чи сімейного стану боржника.

Законодавчо закріплена лише можливість звільнення батьків від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби (ст.188 СК України).

Однак, право на подання позову про звільнення від сплати присуджених судовим рішенням періодичних платежів (в даному випадку аліментів) у разі зміни обставин, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, передбачено ч.4 ст.223 ЦПК України, а також нормами СК України, які регулюють аліментні зобовязання між іншими учасниками сімейних відносин.

Так, відповідно до ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зміна місця проживання неповнолітньої дитини і її проживання з батьком, що відбулась після стягнення з нього аліментів за рішенням суду на користь матері, є істотною обставиною, що впливає на аліментні зобовязання батька і відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, ст.273 СК України, яку суд вважає необхідним застосувати за аналогією закону, є підставою для звільнення позивача від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина на користь відповідачки.

Крім того, суд вважає, що звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина, буде, як найбільше, сприяти захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, оскільки він постійно проживає з батьком і перебуває на його утриманні.

При вирішенні питання про звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина на користь відповідачки, суд виходить з того, що таке право передбачено ч.2 ст.197 СК України.

В даному випадку, суд виходить з того, що заборгованість по аліментам виникла через зміну матеріального стану позивача, а саме проживання з 14.06.2016р. разом з ним неповнолітнього сина ОСОБА_5, 10.01.2013р.н., і необхідність позивача як батька матеріально забезпечити належні умови проживання та розвитку дитини, щоденні його потреби, необхідність витрачати на це певні кошти, що є істотною, в розумінні ч.2 ст.197 СК України, обставиною і відповідно підставою для його звільнення від сплати на користь відповідачки заборгованості по аліментам за період з 01.11.2016р. по 31.10.2017р.

Таким чином, з урахуванням усіх вказаних обставин, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а також беручи до уваги, що відповідачка ОСОБА_3 фактично не заперечувала проти звільнення позивача від сплати аліментів та заборгованості по аліментам на її користь, суд вважає необхідним позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині задовольнити.

Вирішуючи справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки безпідставно набутих грошових коштів в сумі 5691,23грн., суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Позивач, звернувшись що суду з вимогою про стягнення з відповідачки грошових коштів в сумі 5691,23грн., обґрунтував їх тим, що вказані кошти є аліментами, які були утримані з його доходу і перераховані відповідачці безпідставно, оскільки в період отримання цих коштів неповнолітній син, на утримання якого передбачались ці аліменти, з нею не мешкав, мешкав з ним і перебував на його утриманні, вказані кошти відповідачка добровільно на утримання дитини не передала, витратила їх на своє особисті потреби.

Разом з тим, суд враховує, що вказані кошти аліментів були утримані з доходу позивача та перераховані відповідачці на підставі судового рішення, яке є чинним і обовязковим для виконання.

Позивач, незважаючи на те, що в період виконання судового рішення дитина стала мешкати з ним, з приводу зупинення виконання судового рішення, зупинення стягнення за виконавчим листом, звільнення його від сплати аліментів на користь відповідачки не звертався. З позовом про звільнення від сплати аліментів звернувся лише в листопаді 2017р. і такий позов судом задоволено.

Крім того, виходячи зі змісту ст.1215 ЦК України, суд вважає, що обовязковому доказуванню під час розгляду даної справи підлягає наявність факту рахункової помилки з боку позивача або підприємства, установи, організації, яка здійснювала утримання аліментів із доходу позивача та їх перерахування відповідачці, а також факт недобросовісності (зловживань) з боку відповідачки як отримувача аліментів. При цьому, за змістом приведених норм закону, безпідставно набуті кошти аліментів можуть бути стягнуті лише за одночасної наявності обох вказаних умов.

Однак, суд виходить з того, що позивач в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказана сума аліментів, яку він просить зараз стягнути, була сплачена відповідачці через розрахункову помилку (неправильності в обчисленнях, подвійне нарахування, тощо) та недобросовісність відповідачки.

Отже, суд вважає, що аліменти в сумі 5691,23грн. були отримані відповідачкою на законній правовій підставі і підстав для їх повернення в порядку ст.1212 ЦК України немає, у звязку з чим в задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 640,00грн.

Керуючись ст.7,180,188,197,273 СК України, ст.1212, 1215 ЦК України, ст.3,4,10,11,57-61,88,212-21,223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1, 29.07.1982р.н., від сплати з 01.11.2017р. на користь ОСОБА_3, 03.07.1989р.н., аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, 10.01.2013р.н., які стягуються на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2015р.

Звільнити ОСОБА_1, 29.07.1982р.н., від сплати на користь ОСОБА_3, 03.07.1989р.н., заборгованості по аліментам на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, 10.01.2013р.н., за період з 01.11.2016р. по 30.10.2017р. в сумі 14 509,12грн. (чотирнадцять тисяч пятсот девять гривень 12 копійок)

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, 03.07.1989р.н., на користь ОСОБА_1, 29.07.1982р.н., в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 640,00грн. (шістсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 18.12.2017р.

Суддя Н.А.Мурашова

13.12.2017