Справа №489/5238/16-ц 06.04.2017 06.04.2017 06.04.2017
Провадження №22-ц/784/904/17
Провадження № 22ц/784/904/17 Суддя першої інстанції Кокорєв В.В.
Справа № 489/5238/16-ц Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Прокопчук Л.М.,

із секретарем Лептугою С.С.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 жовтня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, який уточнив в подальшому, до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1993 року по 27 серпня 2016 року.

За час перебування у шлюбі сторонами було придбано майно, зокрема автомобіль «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд поділити між ним та відповідачкою майно, що є об'єктом справа спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнати за ним право власності на ? частку вказаного автомобіля.

В подальшому ОСОБА_5 уточнив позовні вимоги та остаточно просив визнати за ним право власності на майно, а саме: будинок, автомобіль «CHEVROLET AVEO», компютер (монітор) «Prestigio», принтер «Canon», системний блок «Elite», мишка, акумулятор на автомобіль, люстра, обідній стіл, офісне крісло, ліжко односпальне, шафа, матрац (до односпального ліжка), стіл трюмо, стіл стінку, супутникову антену (2 шт.), подушки (6 шт.), картину (3 шт.), обігрівач (2 шт.), клавіатура, посуд, загальною вартістю 22 150 грн., з посиланням на те, що це майно придбано за його особисті кошти;

припинити за відповідачкою право користування на це майно;

виплатити йому грошову компенсацію за майно, яке було приховане відповідачкою до винесення судового рішення: чайник електричний, постільна білизна (5 шт.), квіти (20 шт.), посуд, вази (3 шт.), пательні (2 шт.), бокали (6 шт.), праска, рушник (12 шт.), скатертини (2 шт.), килим для вхідних дверей, подушки (6 шт.), ковдра для ліжка та дивану (3 шт.), покривало (2 шт.), настільна лампа, морожениця дзеркало, кавомолка, новорічні прикраси, мясорубка, кришталевий посуд (3 шт.), картини (3 шт.), килимове покриття, плазмовий телевізор «Philips», холодильна вітрина, ліжко двоспальне, матрац, загальною вартістю 27 900 грн.;

розподілити у рівній кількості або з виплатою грошової компенсації спільну сумісну власність подружжя, а саме: передпокій, диван, крісло (2 шт.), кухонна плита «Indesit», обігрівач, холодильна вітрина, хлібопічка «DЕХ», тумбочки (2 шт.), пуфики (3 шт.), стіл гостьовий, офісне крісло, дошка для прасування, табуретки (8 шт.), трюмо, штори та гардини (9 шт.), журнальний стіл, люстра (2 шт.), телевізор «Liberton», пилосос «Zelmer», пральна машина «Zanussi», холодильник «LG», загальна вартість майна 29 100 грн.

12 січня 2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом, який уточнила в подальшому, до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та остаточно просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя та виділити частку у праві власності на жилий будинок і земельну ділянку за адресою м. Миколаїв, вул. Залізнична, 84; визнати спільною сумісною власністю подружжя рухоме майно, що знаходиться у будинку за адресою вул. Залізнична, 84, а саме: компютер, принтер, пральну машинку, холодильник, мороженицю, 1 люстру, 1 стіл трюмо, 2 пуфики, компютерний стіл, 1 обідній стіл, пилосос, кімнатні квіти, 2 настільні лампи, 1 офісне крісло, 3 комплекти завіс з гардинами, 5 табуреток, килимне покриття, дошку для прасування, ліжко односпальне, стіл - стінку та за неможливості виділити половину у натурі пропорційно збільшити її частку у праві власності на житловий будинок і земельну ділянку по вул. Залізничній 84 у м. Миколаєві, визнати спільною сумісною власністю подружжя легковий автомобіль «CHEVROLET AVEO» та за неможливості виділити половину у натурі пропорційно збільшити її частку у праві власності на житловий будинок і земельну ділянку по вул. Залізничній, 84 у м. Миколаєві.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 січня 2017 року зустрічний та первісний позови обєднані в одне провадження.

Рішенням того ж суду від 27 лютого 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволені частково. Поділено майно набуте за час шлюбу шляхом визнання за :

ОСОБА_5 права власності на ? частку житлового будинку № 84 по вул. Залізничній у м. Миколаєві та ? частку автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, червоного кольору, д/н НОМЕР_2;

ОСОБА_3 право власності на ? частку житлового будинку № 84 по вул. Залізнична у м. Миколаєві та ? частку автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», 2008 року випуску, червоного кольору, д/н НОМЕР_2.

Поділено майно нажите за час шлюбу, виділено:

у особисту приватну власність ОСОБА_5 телевізор «Лібертон», холодильник LG, кухонну плиту, чайник електричний, килим, лампа настільна (1 шт.), штори та гардини (4 комплекти), обігрівач (1 шт.), супутникова антена, картини (2 шт.), меблі для передпокою, тумбочка (1 шт.), 2 люстри, шафа, стіл - трюмо (2 шт.), 2 пуфики, диван, крісло (1 шт.), офісне крісло (1 шт.), матрац, 4 табуретки, подушки (3 шт.), покривало (1 шт.), кухонні меблі, авторемонтні інструменти та прилади;

у особисту приватну власність ОСОБА_3 плазменний телевізор, комп'ютер, принтер, пральна машинка, морожениці, хлібопічка, кімнатні квіти, килимне покриття, набір постільної білизни, лампа настільна (2 шт.), штори та гардини (3 комплекти), обігрівач (2 шт.), картина (1 шт.), шафа двустулкова, тумбочка (1 шт.), дві люстри, ліжко з дитячої кімнати, меблева стінка - стіл, стіл - трюмо (1 шт.), 2 пуфики, комп'ютерний стіл, пилосос, крісло (1 шт.), офісне крісло (1 шт.), дошка для прасування, 4 табуретки, посуд, подушки (2 шт.), кухонний комбайн, покривало (1 шт.), кухонний стіл.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості перевищення частки в сумі 2 325,00 грн.

Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просив рішення суду в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частку житлового будинку № 84 по вул. Залізничній у м. Миколаєві скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, який відмовити в задоволенні зустрічного позову щодо цього майна, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, судом не було враховано, що спірний будинок було придбано за частину його особистих коштів, відповідачка вивезла частину майна до винесення судового рішення, а відтак його частка у спільному домоволодінні повинна бути збільшена. Крім того, вважає, що в порушення ст. 11 ЦПК України суд поділив майно, а не виділив частки, як того просила позивачка в зустрічній позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, зокрема, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто ( п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України).

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї (ч. 2 ст. 70 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 травня 1993 року по 27 серпня 2016 року (а.с. 7-8).

Зі змісту договору купівлі-продажу житлового будинку від 19 серпня 2009 року продавець ОСОБА_6 передала у власність ОСОБА_5 житловий будинок № 84 по вул. Железнодорожна (нов. Залізнична) в м. Миколаєві, який він прийняв та зобовязався оплатися його вартість. Відповідно до п. 2.1, 2.2 цього договору продаж будинку була вчинена за визначеною вартістю Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації та погодженою сторонами у розмірі 185 064 грн. (а.с.29-30).

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_5 щодо поділу спірного житлового будинку, суд першої інстанції дійшов висновку, що це нерухоме майно є обєктом права спільної сумісної власності сторін і частки у праві власності на нього у сторін є рівними відповідно до положень ч. 1 ст. 70 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд дійшов їх при повному і всебічному зясуванні дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

Позивач ОСОБА_5 в позовній заяві просив суд на підставі п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України визнати за ним право власності на спірний будинок, оскільки при придбанні спірного будинку була використані кошти, які належали йому особисто. Крім того, просив відійти відступити від засади рівності часток подружжя згідно з ч. 2 ст. 70 СК України з огляду на те, що частину спільного майна відповідачка приховала до винесення судового рішення.

Відповідачка заперечувала зазначені доводи позивача, посилаючись на те, що будинок придбавався за спільні кошти подружжя, які вона з позивачем відкладали протягом 15 років під час ведення ними спільного бізнесу у сфері торгівлі. ЇЇ батька та батьки позивача допомагали їм збирати кошти для придбання для сім'ї власного житла. Також стверджувала, що будь-яке спільне майно під час проживання в будинку вона не приховувала, а з листопада 2016 року взагалі немала доступу до будинку, де зберігалося це майно.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 в частині визнання за ним право власності на ? частку спірного будинку та відмовляючи в задоволенні вимог щодо відступлення від засад рівності часток подружжя, районний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості зазначених позовних вимог, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів за правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України на підтвердження таких вимог, а саме, що житловий будинок № 84 по вул. Железнодорожна (нов. Залізнична) в м. Миколаєві придбавався 19 серпня 2009 року за його особисті кошти, а також те, що відповідачка приховала частину спільного майна. Отже, районний суд правильно зазначав про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України та ч. 2 ст. 70 СК України.

Посилання представника позивача, як на доказ приховування відповідачкою спільного майна, звернення 12 жовтня 2016 року ОСОБА_5 до правоохоронних органів з приводу самовільного заволодіння майном не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт такого звернення не доводить факту приховування відповідачкою спільного майна у розумінні ч. 2 ст. 70 СК України.

Стосовно тверджень ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про допущені місцевим судом порушення норм процесуального права при вирішенні зустрічного позову ОСОБА_3, то вони не можуть бути перевірені відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, оскільки законність та обгрнутованість рішення суду в цій частині ОСОБА_7 не оскаржує.

Також з огляду на приписи ч. 1 ст. 303 ЦПК України не може бути перевірена законність і обґрунтованість вирішення позовних вимог судом першої інстанції в іншій частині, що не оскаржується сторонами.

На підставі викладеного колегія вважає, що доводи, наведені в скарзі, фактично зводяться до тлумачення як обставин, так і норм права на свою користь та не спростовують вмотивованих висновків суду, а відтак підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді В.І. Козаченко

ОСОБА_8