Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 30.12.2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який був оформлений у вигляді розписки, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 47 235 гривень та зобов'язався повернути вказану суму до 31.12.2010 року та сплачувати проценти за користування коштами у сумі 787 грн. щомісячно. Однак, у визначений договором строк відповідач борг у повному розмірі не повернув, проценти не сплатив, а тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу з урахуванням процентів за користування у розмірі 48 484 грн.

Позивачка у судове засідання не з'явилась, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, представник відповідача направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його предстаника, уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Згідно ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу.

А відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошові кошти у сумі 47 235 грн. та зобов'язався повернути вказану суму до 31.12.2010 року та виплачувати кожного місяця до 15 числа проценти за користування коштами у розмірі 787 грн., що підтверджується розпискою, написаною відповідачем власноручно. Однак, станом на дату звернення до суду з позовом повернув лише частину боргу у сумі 20 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 виплачував відсотки за користування коштами протягом 2010, 2011 і по червень 2012 року, а з липня 2012 року і по даний час виплату припинив. 24.09.2014 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із листом-нагадуванням про повернення боржником всієї суми боргу та відсотків за користування, що складала на той час 68 484 грн. та повідомила про розірвання вказаного договору позики в односторонньому порядку, з яким відповідач був особисто ознайомлений 30.09.2014 року.

22.11.2014 року відповідач повернув ОСОБА_1 20 000 грн., що підтверджується розпискою, що наявна в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики з урахуваннм відсотків у розмірі 48 484 грн.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір в сумі 770,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 256, 526, 530, 599, 1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 130, 174, 213 - 215, 292, 293 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 48 484 грн. та судові витрати в розмірі 770 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б. І. Кошель