АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7576/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Музичко С.Г., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою СавицькоїСвітлани Сергіївни - представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 червня 2011 року між ПАТ«Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № ВLаЖГА00040878, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч) грн. 00 коп. з терміном повернення кредиту - 06.06.2014, зі сплатою 17.00 % річних та щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1.75 % від суми кредиту. Позичальник зобов'язувався не пізніше дати, встановленої в графіку, щомісячно поповнювати рахунок Банку у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в графіку ( основний борг, проценти, комісія).

Посилаючись на те, що позичальник не виконує належно зобов'язання за кредитним договором, унаслідок чого станом на 04 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 96 467,21 грн., з яких прострочена до повернення сума кредиту (основного боргу) становить 13 145,25 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 2 068.35 грн.; прострочена комісія за управління Кредитом - 7 280,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 73 973.61 грн., яку просив стягнути з відповідача на користь ПАТ«Всеукраїнський акціонерний банк».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» , мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не враховано, що наведені у позовній заяві обставини свідчать про невиконання відповідачем зобов'язань перед банком по договору. На підтвердження своїх вимог банком при поданні позову був наданий відповідний розрахунок заборгованості, який не було спростовано відповідачем. Також судом невірно застосовано позовну давність до пред'явлених вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», оскільки строк для звернення з позовом позивачем пропущено не було, при цьому у рішенні суду відсутнє посилання на те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення комісії за управління кредитом, судом першої інстанції не враховано, що комісія передбачена кредитним договором і позичальник погодився на таку умову.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. На адресу суду апеляційної інстанції надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк». У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00040878 (надалі по тексту - Договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 26 000 (двадцять шість тисяч) грн. 00 коп. з терміном повернення кредиту - 06 червня 2014 року, зі сплатою 17.00 % річних та щомісячної плати у вигляді комісії за управління кредитом в розмірі 1.75 % від суми кредиту. Позичальник зобов'язувався не пізніше дати, встановленої в графіку, щомісячно поповнювати рахунок банку у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за сум платежів, встановлені в графіку - п. 2.4.2, 2.5.1, 2.5.2.

Відповідно до п. 2.5.1. договору та графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до договору) щомісячний платіж є ануїтетним в сумі 1382,00 грн. та складається із строкової частини кредиту, процентів та комісії за управлінням кредиту.

Згідно з пунктом 4.3. Договору, у випадку прострочення позичальником сплати за Графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 Спеціальної частини Договору.

Факт укладання договору та надання по ньому коштів відповідачу у зазначеному в договорі суми, визнаний обома сторонами та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

У зв'язку з порушенням позичальником строків повернення кредиту до 06 червня 2014 року, кредитор 05 серпня 2015 року пред′явив позов до суду.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із поданої позовної заяви та довідки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на підтвердження вимог вбачається, що за позичальником рахується прострочена заборгованість, яка станом на 04 серпня 2015 року складає суму 96 467,21 грн., з яких прострочена до повернення сума кредиту (основного боргу) становить 13 145,25 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 2 068.35 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 7 280,00 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 73 973,61 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач надав квитанції та платіжні доручення за період з 08 червня 2012 року по 15 грудня 2016 року на підтвердження тієї обставини, що ним у повному обсязі виконано кредитне зобов'язання (а.с. 94-101, 203-211). Досліджені в судовому засіданні вказані письмові докази свідчать про те, що під час дії договору позичальником сплачено на виконання умов договору 29 703,00 грн. Після спливу вищезазначеного строку ( 06 червня 2014 року) відповідач продовжував сплачувати платежі на погашення простроченої заборгованості та за період з 09 липня 2015 року по 15 грудня 2016 року ним сплачено 21 000,00 грн. Всього на виконання умов договору відповідачем сплачено 50 703,00 грн.

Позивач доказів на спростування сплачених платежів позичальником на виконання умов кредитного договору не надав та залишив без виконання запит суду в частині проведення з позичальником акту звірення платежів за кредитним договором № ВLаЖГА00040878 від 06 червня 2011 року із зазначенням: дати внесення коштів на погашення кредиту і сплаченої суми в рахунок погашення тіла; нарахованих процентів, комісії (а.с. 197, 212).

Аналізуючи надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час розгляду справи відповідачем у повному обсязі сплачено прострочену заборгованість, заявлену позивачем до стягнення в судовому порядку, по основному боргу в сумі 13 145,25 грн. та прострочені проценти за користування кредитом в сумі 2 068.35 грн.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в частині вимог про стягнення простроченої суми кредиту (основного боргу) в сумі 13 145,25 грн. та прострочених процентів за користування кредитом в сумі 2 068.35 грн. є правильним, ґрунтується на зібраних у справі доказах та відповідає нормам матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченої комісії за управління кредитом в сумі 7 280,00 грн., суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно з положенням абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб.

Як вбачається із змісту укладеного сторонами договору за обслуговування кредиту встановлюється плата у вигляді комісії за управління кредитом у розмірі 1,75% від суми кредиту, яка сплачується позичальником щомісячно - п. 1.6. договору, графік платежу.

Встановлена кредитором у договорі комісія за обслуговування кредитором не є послугою зі споживчого кредитування у розумінні Закону «Про захист прав споживачів».

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення простроченої комісії за управління кредитом в сумі 7 280,00 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк нараховував, а відповідачу слід сплатити комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним. Такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Вирішуючи вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту, суд першої інстанції правильно керувався тим, що пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Із наданих та досліджених колегією суддів квитанцій по сплаті платежів на виконання умов кредитного договору встановлено, що прострочення виконання зобов'язання відповідачем в обумовлений сторонами строк під час дії договору мало місце в період з 06 березня 2013 року по 06 червня 2014 року. З позовом до суду кредитор звернувся 05 серпня 2015 року із обчисленням суми заборгованості, в тому числі пені за несвоєчасне погашення кредиту, станом на 04 серпня 2015 року.

Суд першої інстанції установив, що строк виконання зобов'язання позичальником настав 06 червня 2014 року. Отже, перебіг позовної давності почався з цієї дати (дня, коли у кредитора виникло право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання). Кредитор звернувся до суду 05 серпня 2015 року з вимогами про стягнення простроченої заборгованості та пені. Відповідач заявив про застосування позовної давності (а.с. 122-127).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені за період з 06 березня 2013 року до 04 серпня 2015 року та застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Твердження відповідача про те, що судом невірно застосовано позовну давність до пред'явлених вимог ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 73 973,61 грн., при цьому у рішенні суду відсутнє посилання на те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності не знайшли свого підтвердження.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем не спростована прострочена заборгованість по зобов'язанню не ґрунтуються на зібраних у справі доказах. Так, відповідачем надано та судами дослідженні в судовому засіданні квитанції та платіжні доручення на підтвердження сплати позичальником платежів на погашення простроченої заборгованості на загальну суму 21 000,00 грн.

Посилання позивача на те, що комісія передбачена кредитним договором і позичальник погодився на таку умову, а тому зобов'язаний сплатити банку прострочені платежі за управління кредитом в сумі 7 280,00 грн. суперечить особливостям регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Саме з цього виходив суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позову ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в частині стягнення прострочених платежів за управління кредитом в сумі 7 280,00 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до вимог частини 2 статті 82 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк на користь держави підлягає стягненню несплачена сума судового збору у розмірі 1 061,14 грн. за подання апеляційної скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 рок, оскільки вказаною особою на виконання ухвали Апеляційного суду м. Києва від 09 червня 2017 року про відстрочення виконання обов'язку щодо сплати судового збору до 03 липня 2017 року таку оплату проведено не було, а тому несплачена сума судового збору підлягає стягненню при ухваленні судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Савицької Світлани Сергіївни - представника Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави судовий збір в сумі 1 061,14 грн.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: