АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/9914/17 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Панченка М.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

17 травня 2017 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити відповідачу ОСОБА_5, дідові та бабі малолітньої дитини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чинити дії щодо перешкоджання позивачу ОСОБА_4 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_8; надати можливість підтримувати особисті відносини та контакт з дитиною.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про задоволення заяви про забезпечення позову, мотивуючи тим, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Крім того, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про відмову у вжитті заходів забезпечення позову невірно вказав сторони процесу як у вступній, так і в мотиваційній і резолютивній частині рішення суду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції всупереч вимогам статті 210 ЦПК України невірно зазначено у процесуальному документі сторін процесу та предмет позову,без врахування змінених вимог. Розглядаючи заяву по суті, суд в порушення приписів ст.8 ЦПК України не забезпечив гласність та відкритість судового розгляду, не допустивши на відкрите засідання суду вільних слухачів. Всупереч ст.. 54 ЦПК України порушив процесуальні права заявника та спеціаліста, обмеживши спеціаліста надавати пояснення виключно щодо висновку. Допустив неповне з'ясування обставин, якими обґрунтовувалися вимоги заяви про забезпечення позову, а саме щодо перешкод зі сторони відповідачки та її батьків ОСОБА_6, ОСОБА_7 протягом 2,5 років у спілкуванні батька з дитиною, оголошення у розшук відповідача, порушення кримінальних справ та вжиття заходів в рамках кримінальних справ щодо встановлення місцезнаходження відповідача та малолітньої дитини. Також судом першої інстанції не надана оцінка письмовому висновку спеціаліста-психолога, свідченням свідків, відеодоказам. Висновок суду про те, що законом не передбачено вжиття заходів забезпечення позову щодо осіб, які не є учасниками судового процесу з покладення заборони вчиняти дії суперечить приписам ЦПК України. Вважає, що відмовляючи у забезпеченні позову і фактично позбавляючи батька дитини права на здійснення ефективного контакту з власною дитиною, судом порушено цілу низку міжнародних правових актів.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги. Представник відповідача - ОСОБА_10 - заперечував, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Представник Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи судом повідомлений у встановленому законом порядку. Третя особа надіслала на адресу суду апеляційної інстанції клопотання про розгляд справи за відсутності органу опіки та піклування. У відповідності до вимог статті 74, 305 ЦПК України неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у його відсутності.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявлений вид забезпечення позову як заборона вчиняти дії ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо перешкоджання ОСОБА_11 у спілкуванні з малолітньою донькою та надання можливості підтримувати особисті відносини та контакт з дитиною є неспівмірним із заявленими позовними вимогами.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до вимог статті 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із направлених до суду апеляційної інстанції виділених матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 як батько малолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 для вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини.

У поданому клопотанні про забезпечення позову позивач просив заборонити відповідачу ОСОБА_5 та її батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чинити дії щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дитиною ОСОБА_12 та надати можливість підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі особисті контакти з дитиною.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті.

Відповідно до приписів статей 141, 153 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини - частина 1 - 3 статті 157 СК України.

Враховуючи вимоги закону щодо права батьків на особисте спілкування з дитиною, відсутність будь-яких випадків, коли законом обмежене право позивача на спілкування з дитиною, колегія суддів приходить до висновку про доцільність забезпечення позову ОСОБА_4 шляхом заборони ОСОБА_5 (матері дитини) чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_4 (батьку дитини) у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В частині забезпечення позову, що стосується заборони батькам відповідача - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 чинити дії щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дитиною та надання можливості підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі особисті контакти з дитиною, заява позивача задоволенню не підлягає за відсутності правових підстав.

За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням ухвали з цього питання.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року скасувати. Заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задовольнити частково. Заборонити ОСОБА_5 чинити дії щодо перешкоджання ОСОБА_4 у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині у задоволенні заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: