Справа № 216/716/16-ц
провадження №2/216/214/17
22 березня 2017 року
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді - Бондарєвої О.І.
при секретарі - Городнічевій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_8, про витребування майна від добросовісного набувача, відновлення становища, яке існувало до порушення,-
Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їй на праві власності належала квартира АДРЕСА_1(надалі - Квартира).
16.09.2013 року ОСОБА_7, разом з ОСОБА_4, знаходячись у буд. 2 по вул.. Електроніки в м. Кривому Розі, таємно викрали ключі від належної позивачці Квартири, та цього ж дня проникли до неї, звідки таємно викрали належний їй паспорт, ідентифікаційний номер, а також договір купівлі-продажу від 29.09.1998 року, на підставі якого позивачка набула право власності на нерухоме майно та технічний паспорт на квартиру. 16.09.2013 року ОСОБА_7, згідно попередньої домовленості з ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_3МС., ОСОБА_6, знаходячись в будинку № 17 по вул.. Реріха в м. Кривому Розі, де ОСОБА_5, шляхом заміни фотознімка ОСОБА_1 на фотознімок ОСОБА_10, підробив належний ОСОБА_1 паспорт, та передав його ОСОБА_7 і ОСОБА_6.
17.09.2013 року, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, діючи таємно від ОСОБА_1, та всупереч її волі, прибули до приміщення приватного нотаріуса ОСОБА_8,де ОСОБА_6 надала приватному нотаріусу завідомо підроблений паспорт позивачки із вклеєною у нього власною фотографією, переконавши приватного нотаріуса, що вона дійсно є ОСОБА_1 Приватний нотаріус виготовила довіреність, що ОСОБА_3 має право бути представником ОСОБА_1 з усіма необхідними повноваженнями з подальшим продажем належної ОСОБА_1 Квартири. Отримавши підроблену довіреність, ОСОБА_6 передала її ОСОБА_7, яка 18.09.2013 року, таємно, та в супереч волі власника нерухомого майна ОСОБА_1, разом з ОСОБА_11, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, прибули до приватного нотаріуса ОСОБА_12, де ОСОБА_3 надала нотаріусу вищезазначену підроблену довіреність від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_3, та, використовуючи її, уклала нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу Квартири.
У звязку з тим, що довіреність від ОСОБА_1 на імя ОСОБА_3 від 17.09.2013 року, вчинена поза волевиявлення ОСОБА_1, та не відповідала її внутрішній волі, оскільки вона вказаний правочин не вчиняла, не підписувала, його вчинила інша особа по підробленому паспорту ОСОБА_1, то вказана довіреність має бути визнана недійсною.
На підставі вищевикладеного, вона просила:
-визнати довіреність від 17.09.2013 року, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, виконаної на бланкові серії ВТМ № 350815 та зареєстрована в реєстрі за № 1059, виданої ОСОБА_1 на імя ОСОБА_3, недійсною;
-витребувати у ОСОБА_2, як у добросовісного набувача, квартиру АДРЕСА_1, та повернути її у власність ОСОБА_1;
-відновити становище, яке існувало до порушення та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м..
В судовому засіданні, що відбувалось раніше, представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та 22.03.2017 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_7 в судовому засіданні 07 лютого 2017 року вимоги позовної заяви визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення, пояснила, що підпис у довіреності від імені ОСОБА_1 ставила не вона.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні 07 лютого 2017 року, вимоги позовної заяви визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, пояснив, що відповідачу ОСОБА_2, яка була стороною у договорі купівлі-продажу від 18.09.2013 року, грошові кошти за Квартиру були повернуті і жодних претензій вона не має.
Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судові засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки не повідомили.
Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 в судові засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки не повідомила.
Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено та вбачається з матеріалі справи, що ОСОБА_1 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 29 вересня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_13 (а.с. 7), технічним паспортом на квартиру (а.с. 8-9), довідкою Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №129007 від 11.10.2013 р. (а.с. 10).
Також під час розгляд справи встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 вересня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №1059 було посвідчено довіреність, згідно тексту якої ОСОБА_1 за попередньо досягнутою усною домовленістю уповноважила ОСОБА_3 бути її представником у відповідних органах та установах і підприємствах, що зазначені в довіреності, з питань продажу за ціну та на умовах на свій розсуд належної їй квартири АДРЕСА_1 (а.с.11).
18 вересня 2013 року між ОСОБА_3, що діяв від імені ОСОБА_1 на підставі зазначеної вище нотаріальної посвідченої довіреності, та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 за реєстровим №4271 (а.с.33).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на спірну квартиру на підставі зазначеного вище договору купівлі-продажу зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с.23).
Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно положень ст.ст.237,244,245 ЦК України, довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, ґрунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, що реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (складання заповіту, прийняття спадщини, складання довіреності, підписання договору тощо). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Тому не можуть розглядатися як правочини ті фактичні дії (вчинки) особи, які не призводять безпосередньо до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч.ч.1,2,3,5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.
Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно зі ст.236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.
За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.
Разом з тим ч.3 ст.216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Так, відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Згідно із ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.
При цьому за змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що довіреність від 17.09.2013 року на імя ОСОБА_3 на розпорядження належною їй квартирою №126 в будинку № 2 по вулиці Українська в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, вона не видавала та не підписувала, не мала намірів відчужувати квартиру, гроші від продажу квартири не отримувала та особи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 їй не відомі.
Разом з тим, суд враховує, що висновок експерта є одним із видів доказів на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
А відповідно до ст.212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення та суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.
З протоколу додаткового допиту потерпілого від 24 червня 2014 року (а.с. 27-29) вбачається, що ОСОБА_1 є потерпілою по вищевказаному кримінальному провадженню.
В рамках вказаного кримінального провадження за постановою слідчого СВ Центрально-Міського РВ КМУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_17 було проведено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої від 09.12.2013 року (а.с. 19-21), рукописний запис «Савенко Лариса Миколаївна» та підпис від імені ОСОБА_1, розміщений в графі «підпис» довіреності від 17.09.2013 року, зареєстрованої в реєстрі за № 1059, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.
В подальшому слідчим СУ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_18 було призначено судову почеркознавчу експертизу, згідно висновку якої за №58/04-203 від 25.12.2015 року (а.с. 15-18) вбачається, що «… рукописні записи, розташовані в графі «підпис» другого екземпляру довіреності на представлення інтересів та вчинення юридичних дій, виданій 17.09.2013 року гр. ОСОБА_1 на гр.. ОСОБА_3, яка виконана на бланкові серії ВТМ № 350815 та зареєстрована в реєстрі за № 1059 приватним нотаріусом ОСОБА_8, виконані ОСОБА_6».
Зазначені експертизи були призначені та проведені у передбаченому КПК України порядку в рамках відкритого кримінального провадження, з попередженням експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України.
Враховуючи підстави та предмет позову, висновки експертиз містять інформацію щодо предмета доказування у розглядаємій цивільній справі, а тому, з огляду на положення ст.ст.58,59 ЦПК України, суд вважає ці висновки належними та допустимими доказами по справі.
Вказані обставини та досліджені судом письмові докази в своїй сукупності безумовно свідчать про те, що довіреність від 17.09.2013 року позивачем на імя ОСОБА_3 не видавалась, позивач не мав наміру відчужувати належну їй на праві власності Квартиру, відповідними повноваженнями ОСОБА_3 не наділяв та укладений останнім в подальшому від імені позивача на підставі довіреності договір купівлі-продажу від 18.09.2013 року не схвалював, в звязку з цим належна позивачу на праві власності квартира вибула з володіння позивача поза його волею.
Крім того, згідно з положенням ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.
З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що позов визнано відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в повному обсязі, суд приходить до висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині витребування на підставі ст.ст.387,388 ЦК України з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 спірної Квартири та відновлення становища, що існувало до порушення, шляхом визнання за позивачем права власності на Квартиру.
В задоволенні позовних вимог про визнання недійсною довіреності від 17.09.2013 року позивачу слід відмовити, оскільки, як встановлено судом під час розгляду справи, вказана довіреність була видана на підставі документів, що мають ознаки підробки, позивачем не видавалась та не підписувалась, а тому, як односторонній правочин, з огляду на положення ч.2 ст.207, ч.2 ст.215, ч.ч.1,2 ст.228 ЦК України є нікчемною та не потребує визнання її недійсною в судовому порядку.
Відповідно до ст.88 ЦПК України та пропорційно до задоволених вимог, з відповідачів на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 2091 грн. 50 коп. по 348 грн. 58 коп. з кожного з відповідачів.
На підставі викладеного, та, керуючись ст.ст.202,203,207,215,216,228,236,237,244,245,330,387,388 ЦК України, ст.ст.
10,11,27,31,36,58-61,88,169,174, 212-215 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_8, про витребування майна від добросовісного набувача, відновлення становища, яке існувало до порушення задовольнити частково.
Витребувати у ОСОБА_2, як у добросовісного набувача, квартиру АДРЕСА_2 та повернути її у власність ОСОБА_1.
Відновити становище, яке існувало до порушення, та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2, загальна площа якої складає 48,8 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м..
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, на користь держави судовий збір в сумі 2091 грн. 50 коп. по 348 грн. 58 коп. з кожного з відповідачів.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які не були присутні під час оголошення рішення вправі скористуватися правом на оскарження протягом 10-днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.І.Бондарєва