Номер провадження: 22-ц/785/6458/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів - Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

за участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання недійсними іпотечних договорів, третя особа - ОСОБА_3, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Зарецького Іллі Геннадійовича на заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21.02.2017 року,

встановила:

30.07.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом в якому просило в рахунок часткового погашення заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк» за Договором кредиту №2007/13-2.06/71 від 19.02.2007 року та Договором кредиту №2007/13-2.06/64 від 15.02.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 119,7 кв.м., шляхом реалізації квартири з прилюдних торгів.

ОСОБА_5, не згодившись з даним позовом, 02.08.2016 року звернулася до суду з зустрічним позовом, у якому, після уточнення вимог, просила встановити факт постійного проживання однією сім'єю з січня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнати майно, квартиру загальною площею 119,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати недійсними іпотечні договори, укладені між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, відповідно до яких в іпотеку було передано спірну квартиру, що належить ОСОБА_2 на праві власності; виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записів про іпотеку та заборону відчуження зазначеної квартири; визнати недійсним договір про внесення змін до іпотечного договору від 19.02.2007 року, укладений між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 р.№656, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. 27.05.2010 р., відповідно до якого внесено зміни про розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання.

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що спірні договори іпотеки були укладено з порушеннями норм діючого в Україні законодавства, оскільки у період його укладання (лютий 2007 року) ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу і переконана, що вищевказане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя, згідно з чим вважає, що зазначені договори повинні були укладатися лише за його письмовою згодою.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 21.02.2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду у зв'язку з повторною не явкою позивача без поважних причин у судове засідання.

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 21.02.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі. Встановлено факт постійного проживання однією сім'єю з січня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 Визнано квартиру №2, загальною площею 119,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Визнано недійсними іпотечний договір від 19.02.2007 року, реєстраційний №398, та іпотечний договір від 15.02.2007 року, реєстраційний №380, що укладені між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 та посвідчені Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І., відповідно до яких в іпотеку було передано зазначену квартиру. Визнано недійсним договір про внесення змін до іпотечного договору від 19.02.2007 року, укладений між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2, реєстраційний №656, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. 27.05.2010 року, відповідно до якого внесені зміни про розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання. Вирішено виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записів про іпотеку та заборону відчуження під №4518318, під № 4500068 від 15.02.2007 року, під №14176315 та під №9871195 зазначеної квартири, що належить ОСОБА_2 на праві власності.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 19.06.2017 року заяву ПАТ «Укрсоцбанк» про перегляд зазначеного заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ПАТ «Укрсоцбанк» Зарецький І.Г. подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Оскільки ухвала Приморського районного суду міста Одеси від 21.02.2017 року, якою позов ПАТ «Укрсоцбанк» залишено без розгляду не оскаржується, то колегія суддів не перевіряє її законність.

Апеляційну скаргу Зарецький І.Г. обґрунтовує тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів посилань на докази, які підтверджують висновки щодо встановлення факту постійного проживання однією сім'єю з січня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та докази ведення спільного господарства зазначеними особами. Крім того зазначає, що ОСОБА_2 не надала доказів придбання спірного майна за спільні з ОСОБА_3 кошти. Також Зарецький І.Г. звертає увагу, що відповідно до п.1.6. спірного іпотечного договору ОСОБА_2 надала гарантії щодо відсутності прав та претензій з боку третіх осіб відносно предмету іпотеки. Зарецький І.Г. вважає, що суд першої інстанції повинен був залучити до справи в якості третьої особи нотаріуса, який посвідчував спірні договори.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю з січня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнаючи квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнаючи недійсними іпотечний договір, суд першої інстанції виходив з того, що придбання ОСОБА_2 квартири, яка передана в іпотеку, відбулося під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, що свідчить про те, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та на те, що при укладанні спірних договорів іпотеки між банком та ОСОБА_2, згода ОСОБА_3, як співвласника, на передачу квартири в іпотеку була обов'язковою, оскільки квартира, що є предметом даних договорів, є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, при цьому суд послався на ст.203, 215, 216, ч.4 ст.369 ЦК України.

Однак з такими висновками суду, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст.74 ст.1 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до роз'яснень, вказаних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст.74 СК що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Судом встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали проживати однією сім'єю з початку 2005 року, в результаті чого в них народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року син - ОСОБА_7. Обставини постійного проживання ОСОБА_3 з 2005 року з ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_4 і до теперішнього часу підтверджуються матеріалами справи.

Також, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3, була придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенко О.В. 21.12.2005 року за реєстровим №7486 та зареєстровано 29.12.2005 року КП «ОМБТІ та РОН» за №9480978.

15.02.2007 року Між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту №2007/13-2.06/64, згідно якого кредитор надає позичальнику в тимчасове користування грошові коштів сумі 237000 доларів США.

15.02.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 15.02.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №380 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І.

Відповідно до умов іпотечного договору іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю трикімнатну квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 119,7 кв.м.

19.02.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту №2007/13-2.06/71, згідно якого кредитор надає позичальнику в тимчасове користування грошові кошти в сумі 75000 доларів США.

19.02.2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 19.02.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за №398 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І.

Відповідно до умов іпотечного договору, іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю трикімнатну квартиру АДРЕСА_5, загальною площею 119,7 кв.м.

27.05.2010 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін до іпотечного договору №398 від 19.02.2007 року.

Колегія суддів зауважує, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим, суду під час вирішення спору щодо майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету, не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказі, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вели спільне господарство, побут та бюджет.

Також з матеріалів справи не вбачається, що квартира №2, загальною площею 119,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, була придбана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внаслідок спільної праці.

Встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу є юридичним фактом від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Колегія суддів вважає, що оскільки не встановлено наявності спільного майна, то встановлення факту проживання однією сім'єю є зайвим.

Крім того, колегією суддів встановлено, що відповідно до п. 1.6 Іпотечного договору Іпотекодавець (позивач) гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, тих що не зареєстровані у встановленому законом порядку.

Отже, позивач укладаюючи спірний договір, гарантувала, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі ОСОБА_3, при цьому сам ОСОБА_3 позов про визання договору іпотеки недійсним через те, що він був укладений без його згоди, не заявляв.

Таким чином, аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, права позивача договором іпотеки не порушені, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення районного суду на підставі п.-п. 3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмуву у задоволенні позову.

У зв'язку з задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» понесенні останнім та документально підтверджені судові витрати у виді судовго збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» Зарецького Іллі Геннадійовича - задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 21.02.2017 року - скасувати та ухвалити нове.

У задоволені позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання недійсними іпотечних договорів, третя особа - ОСОБА_3 - відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 1818,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева