Провадження №22-ц/784/632/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 467/799/16-ц Головуючий І інстанції Кірімова О.М.
Провадження № 22-ц/784/632/17 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

при секретарі Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Державний нотаріус Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що 21.11.2010 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина. Він та ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцями після смерті матері за законом. Спадщина складалась з жилого будинку з прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться по пров. Південному, 8 в с. Семенівка Арбузинського району Миколаївської області. У 2011 році він разом із ОСОБА_5 прибули до нотаріуса для оформлення спадщини, де остання разом із нотаріусом запропонували підписати документ, на підставі якого буде дешевше прийняти спадщину і це не порушує його прав на спадкове майно. На теперішній час він дізнався, що ОСОБА_1 хоче виписати його з зазначеного вище будинку для подальшого продажу. Також, він дізнався, що документом, який він підписав у нотаріуса, була заява про відмову від прийняття спадщини, яку б він по своїй волі ніколи не підписав би, але на той час ОСОБА_5 ввела його в оману, скористалась його довірою, оскільки вони є рідними братом і сестрою, та переоформила на себе спадщину. Крім того, позивач зазначив, що у 2007 році помер його батько - ОСОБА_6, після смерті якого, як йому стало відомо, ОСОБА_1 в 2012 році оформила на себе усе спадкове майно. На час підписання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, а саме у лютому місяці 2011 року, він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, так як зловживав спиртними напоями. Із 07.11.12 року по 12.11.2012 рік з цього приводу він перебував на стаціонарному лікуванні у Первомайській ЦМЛ в нарковідділені. Також ОСОБА_1 скористалась тяжкою обставиною, тим що він важко переносив смерть матері та не усвідомлював своїх дій, змусила його підписати не зрозумілі на той час документи. В січні 2017 року ОСОБА_2 надав суду уточнену заяву, в якій з урахуванням висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, відповідно до висновку якої він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, просив суд визнати недійсною заяву, написану ним 18 лютого 2011 року про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Крім того, просив суд визнати частково, а саме в частині ?, недійсними свідоцтва: про право на спадщину за законом № 162, 165, 171, 177 видані державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, яке складається із: земельної ділянки загальною площею 5,78га., земельної ділянки площею 6,83га., грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у територіально - відокремленому безбалансовому відділенні № 10014/0109 філії-Миколаївського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» в смт. Арбузинка Миколаївської області на рахунку № 91551/2231 в сумі 1989,10 грн., та на рахунках № 915511691, НОМЕР_1 в сумі 3344 грн., жилого будинку з прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Миколаївська область, смт. Арбузинка пров. Південний, 8. Також просив стягнути із відповідача на його користь судові витрати та витрати на юридичні послуги.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено. Судом визнано заяву ОСОБА_2 від 18 лютого 2011 року про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 недійсною; визнано частково недійсними в частині 1/2: свідоцтво про право на спадщину за законом № 171, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, яке складається із земельні ділянки № 1 - площею 5,45 га, кадастровий № :03:004:1044; № 2 - площею 0,08 га, кадастровий № :15:001:1044, № 3 - площею 0,21 га, кадастровий № :16:003:1044, № 4 - площею 0,04 га, кадастровий № :04:009:1044, загальна площа яких становить 5,78 га; свідоцтво про право на спадщину за законом № 165, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, яке складається із земельної ділянки площею 6,83 га, кадастровий номер 0355200:17:000:0029; свідоцтво про право на спадщину за законом № 177, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, яке складається із грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться на зберіганні у територіально-відокремленому без балансовому відділенні № 10014/0109 філії-Миколаївського обласного управління ВАТ «Державний ощадний банк України» в смт. Арбузинка Миколаївської області на рахунку № 91551/2231 в сумі 1989,10 грн., та грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами, № 10014/0109 філії-Миколаївського обласного управління відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в смт. Арбузинка Миколаївської області на рахунках № 915511691, НОМЕР_1 в сумі 3344 грн.; свідоцтво про право на спадщину за законом № 162, видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області ОСОБА_3 17 січня 2012 року на імя ОСОБА_1 на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4, яке складається із жилого будинку і прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Миколаївська область, смт. Арбузинка пров. Південний, 8. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 4461,20 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідачка звернулась до суду з 2 апеляційними скаргами, які просила обєднати та розглянути в судовому засіданні, і в яких просила рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивач та його представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим. Пояснивши при цьому, що позивач не бажає укладати мирову угоду взагалі, а також через те, що до неї включено майно, яке не є предметом спору по даній справі і щодо якого у них є сумніви стосовно того, що воно вже не реалізовано іншим особам.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність задоволення уточнених позовних вимог позивача.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що 20.04.2009 року помер батько сторін ОСОБА_6 21 листопада 2010 року відповідно до свідоцтва про смерть від 22.11.2010 року, серії І-ФП № 129154, актовий запис № 109 померла мати сторін ОСОБА_4, після смерті якої залишилось спадкове майно. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачка. Відповідачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, про що свідчить її заява до нотаріуса від 18 лютого 2011 року. Позивач відмовився від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь відповідачки, про що свідчить його заява від 18 лютого 2011 року. Після цього відповідачці були видані свідоцтва про право на спадщину за законом : № 171, на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 та складається із земельної ділянки загальною площею 5,78 га (а.с. 50); № 165, яке складається із земельної ділянки площею 6,83 га (а.с. 49); № 177, яке складається із грошових внесків з належними відсотками та компенсаційними виплатами в сумі 1989 грн. 10 коп. та 3344 грн. (а.с. 51); № 162, яке складається із жилого будинку і прилеглими до нього господарськими спорудами та побутовими будівлями, що розташований за адресою: Миколаївська область, смт. Арбузинка пров. Південний, 8 (а.с. 48).

Також судом було встановлено, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 423 за участю психолога від 16.11.2016 року, позивач ОСОБА_2 на момент підписання заяви про відмову у прийнятті спадщини від 18 лютого 2011 року, страждав вродженим недоумством у формі легкої розумової відсталості в ступені помірно-вираженої дебільності. За своїм психічним станом, на момент підписання заяви про відмову від прийняття спадщини від 18 лютого 2011 року, він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Проаналізувавши даний висновок експертизи у сукупності з іншими доказами по справі, суд вважав за можливе задовольнити вимоги позову в частині визнання відмови від прийняття спадщини недійсною.

Крім того, судом було встановлено, що згідно довідки Арбузинської селищної ради від 18.01.2012р. позивач на день смерті матері ОСОБА_4 (21 листопада 2010 року) проживав разом з матірю за адресою: смт. Арбузинка вул. Пушкіна, 80.

Згідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у звязку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_4, то вважав також що права на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_2 поновлено, а тому підстав для видачі свідоцтв про право на спадщину в розмірі усієї частини спадкової маси на імя ОСОБА_1, що не мала права спадкувати всю частину майна померлої ОСОБА_4, немає, а тому прийшов до висновку про визнання частково, а саме в частині 1/2 вказані свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними.

Крім того, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що про своє порушене право позивач дізнався тільки в січні 2016 року під час розгляду справи про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Також суд вважав необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача документально підтверджені та доведені судові витрати на правову допомогу (1350грн.) та сплату судового збору (3111,20грн.), а всього 4461,20грн.

Висновки суду відповідають матеріалам справи, встановленим судом обставинам по справі та вимогам нормативних актів, зазначених в тексті рішення. При цьому колегія суддів враховує, що представник позивача в судовому засіданні в суді першої інстанції уточнила позовні вимоги та просила розглядати позов тільки на підставі ст. 225 ЦК України, яка передбачає, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом неналежно досліджувалися матеріали справи, а саме медична документація, висновок судово-психіатричної експертизи стосовно позивача, у сукупності з іншими доказами, які свідчать про щоденну роботу позивача на небезпечному для життя оточуючих автомобільному транспорті з щоденним контролем стану тракториста напередодні виїзду, тощо, не відповідають дійсності, так як всі обставини, які викладені в наданих сторонами доказах, в тому числі і в письмових доказах, досліджувалися судом у судових засіданнях і суд дав їх належну правову оцінку у межах наданої йому законом компетенції.

Не відповідає дійсності і той факт, що судом не була дана оцінка самому висновку судово-психіатричної експертизи на предмет відповідності його іншим доказам по справі, які стосуються обставин життя позивача, про які повідомляла суд відповідачка, як то його навчання, праця трактористом, адаптованість у соціальному житті, тощо. Як убачається з тексту висновку судово-психіатричної експертизи, проведеної за участю психолога, експертам були відомі та оцінювалися в сукупності з іншими факторами, які впливають на визначення психічного стану позивача на час написання ним заяви про відмову від прийняття спадщини, також дані про те, що позивач закінчив 9 класів формально, наавчався незадовільно, після закінчення школи навчався в ПТУ на тракториста, працює за спеціальністю в ТОВ «Оберіг», що він не служив в армії через легку розумову відсталість, визнаний не пригодним до військової служби в мирний час та обмежено годним в військовий час, з 2004р. перебуває на обліку у лікаря-психіатра, з 16 років почав систематично зловживати спиртними напоями, проходив лікування з 07.11.2012р. по 12.11.2012р. з діагнозом «симптом активної залежності від алкоголю, без соматичних порушень», пройшов курс кодування від алкоголю 3 рази в 2012р., в період написання заяви про відмову від спадщини зі слів позивача знаходився в запої, тощо. Тобто всі ті обставини, на які посилається відповідачка в апеляційній скарзі, були відомі спеціалістам під час проведення експертизи та їх була дана належна оцінка у сукупності з іншими факторами, які мають значення для визначення психічного стану позивача на час написання ним заяви про відмову від прийняття спадщини.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України о бставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В даному випадку психічний стан позивача не може підтверджуватися іншими засобами доказування, ніж висновком відповідної експертизи. Висловлюючи свою незгоду з висновками проведеної по справі судово- психіатричної експертизи під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачка та її представник, який має юридичну освіту, не просили суд призначити повторну судово- психіатричну чи будь яку іншу експертизу. Суд згідно ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Тому суд, оцінивши всі надані сторонами докази, як кожен окремо, так і їх в сукупності, дійшов правильного висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог. При цьому колегія суддів враховує і те, що наданий суду висновок судово-психіатричної експертизи № 423 за участю психолога від 16.11.2016 року містить в собі висновок про абсолютну неспроможність позивача в момент складання заяви про відмову від спадщини розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги пояснення відповідачки та її представника в судовому засіданні, також не є підставою для скасування рішення суду, оскільки пояснення сторони по справі не можуть бути прийняті як докази по справі, так як враховуючи положення ст. 58,59 ЦПК України про належність та допустимість доказів, а також положення ст. 57 ЦПК України про те, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, пояснення відповідачки в даному випадку, які отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не можуть використовуватися як засіб доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не зважаючи на те, що позивач згідно ч. 2 ст. 31 ЦПК України має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а також до початку розгляду судом справи по суті має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, що діючим ЦПК України не передбачена можливість доповнення позовної заяви чи уточнення позовних вимог, а зміна і підстав і предмета позову одночасно не допускається взагалі, прийняв до розгляду заяву про доповнення та уточнення позовних вимог та розглянув її по суті, що при цьому судом не було винесено ухвали про прийняття цієї заяви чи про обєднання її з первісною позовною заявою, не є само по собі достатньою самостійною підставою для скасування рішення, прийнятого за результатами розгляду такої заяви по суті, так як згідно ч.3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого не сталося в даному випадку. При цьому колегія суддів враховує також те, що відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК України. Так під способами захисту суб'єктивних цивільних прав та інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких суд здійснює поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав чи інтересів та вплив на правопорушника. Підставами позову згідно зі ст. 119 ЦПК України, які відповідно до ст. ст. 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а предметом позову є спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідача.

Виходячи з аналізу змісту зазначених норм права та системного аналізу текстів первинної позовної заяви позивача та його заяви про доповнення та уточнення позовних вимог, випливає, що позивачем був змінений тільки предмет позову (спосіб захисту права), а підстави позову залишилися незмінними.

Як убачається з матеріалів справи позивач на день смерті матері проживав разом з нею( а.с. 44), а отже, згідно ст. 1221 та ч. 3 ст.1268 ЦК України після визнання заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті матері, є таким, що прийняв спадщину. У звязку з викладеним необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про не можливість захисту прав позивача у обраний ним та застосований судом в рішенні суду спосіб захисту його прав.

Не є підставою для скасування чи зміни рішення суду також посилання в апеляційній скарзі на те, що адвокат, який надавав правову допомогу позивачу, має статус безоплатного, а тому суд неправильно стягнув з відповідачки на користь позивача витрати на правову допомогу, так як дані посилання відповідачки не підкріплені належними доказами, а наявні в матеріалах справи та зазначені в тексті рішення докази спростовують їх. Згідно наведених судом розрахунків та документально підтверджених витрат, понесених позивачем на оплату наданої йому правової допомоги, суд правомірно стягнув з відповідачки на користь позивача понесені витрати на правову допомогу тільки у розмірі 1350 грн.

Висновки суду щодо того, щопозивач про своє порушене иправо дізнався тільки в січні 2016 року під час розгляду справи про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, не спростовані належними доказами по справі. Не надані такі докази також до апеляційної скарги відповідачки.

Інші доводи апеляційних скарг відповідачки містять її субєктивне тлумачення як обставин по справі , так і діючого законодавства та направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг відповідачки не має.

Керуючись ст. ст. 303,307,308,314,315 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді