справа №619/3539/15-ц
провадження №2/619/730/17
РІШЕННЯ

іменем України

12 грудня 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участюсекретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,

встановив

ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому після уточнень просило в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, що станом на 22.02.2016 становить в гривневому еквіваленті 794464,35 грн, з них: тіло 590509,21 грн; відсотки 169820,55 грн; комісія - 204,00 грн, плата за пропуск платежів 34134,59 грн, звернути стягнення на належний на праві приватної власності ОСОБА_4 предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Підгородня №10, жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за цією ж адресою, шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. В обґрунтування позову позивач вказав, що 07 серпня 2006 року між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір №197 від 07.08.2006 року, у сумі 45000 доларів США зі сплатою 14% річних, термін повернення кредиту - 07.08.2009 року. Також, 20 листопада 2006 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно умов якого сторони визначили, що кредит надається вже у сумі 60000 доларів США. 02 листопада 2011 року сторони уклали Додатковий договір №6 до Кредитного договору, згідно умов якого сторони взаємно підтвердили, що на день укладення Додаткового договору позичальник має перед банком поточну заборгованість за Кредитним договором у розмірі 123163,32 доларів США, що складає 993927,99 грн. В забезпечення виконання зобовязань за договором №197 від 07.08.2006 року та додатковими угодами/договорами, між ОСОБА_4 та банком 07.08.2006 року укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, зареєстрований за №1074, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку банку земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Підгородня №10, а також жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за цією ж адресою. Зобовязання по кредитному договору до теперішнього часу відповідачем не виконані. У зв'язку з чим станом на 22.02.2016 заборгованість становить в гривневому еквіваленті 794464,35 грн.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_7 подав до суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на недоведеність обставин, що мають істотне значення для справи та мають бути встановлені під час ухвалення рішення, а саме - початкової вартості предметів іпотеки для їх реалізації. Так, з урахуванням уточнень банк просить в рахунок погашення заборгованості відповідача перед позивачем за Кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, що станом на 22.02.2016 становить в гривневому еквіваленті 794464,35 грн звернути стягнення на належний на праві приватної власності відповідачу предмет іпотеки шляхом продажу банком предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Загальні вимоги до форми та змісту судового рішення встановлюються приписами процесуального законодавства, зокрема, статтями 212-214 ЦПК України. Закони, що регулюють окремі види договорів, можуть містити додаткові вимоги до судового рішення, якщо цього вимагає специфіка таких правовідносин. Наприклад, відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вимога про наведення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації є невипадковою, обовязковою та має на меті забезпечення законності та виключення будь-яких зловживань у даних правовідносинах. Крім того, необхідність наведення ціни у рішенні суду підтверджується правовими позиціями Верховного Суду України (постанови по справі №6-449цс15 від 10.06.2015, №6-1935цс15 від 07.10.2015, №694/886/13 від 19.04.2017). Ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд здійснює попередній судовий контроль та запобігає будь-яким зловживанням і маніпуляціям з ціною продажу предмета іпотеки. В протилежному ж випадку банк отримає право здійснити продаж предмета іпотеки за будь-якою ціною, що буде визначена ним на власний розсуд. Але ж передача майна в іпотеку має на меті лише захист та забезпечення майнових прав кредитора не дає кредитору право абсолютно свавільно розпоряджатися власністю боржника. Натомість, відсутність у рішенні суду про звернення стягнення на предмет іпотеки вказівки на початкову ціну продажу створює необмежені можливості для зловживань. З одного боку банк може суттєво занизити ціну та швидко реалізувати нерухомість - це позбавить відповідача права власності, але швидше за все призведе до часткового погашення заборгованості. Тобто, відповідач втратить нерухомість, а натомість не отримає погашення заборгованості. З іншого боку, банк може завищувати початкову ціну продажу предмета іпотеки - зрозуміло, що ніхто не захоче придбати нерухоме майно за ціною істотно вище ринкової. Це, в свою чергу, призведе до постійного збільшення суми заборгованості Відповідача за рахунок накопичення суми непогашених відсотків за користування кредитом. Як відомо предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Тобто, звертаючись із позовом банк повинен був самостійно визначитись із предметом доказування та надати суду докази, які б підтверджували кожну обставину, що так чи інакше має значення для справи. У випадку із ціною предмета іпотеки такими доказами можуть бути висновок субєкта оціночної діяльності або висновок судової експертизи про вартість іпотечного майна. Станом на момент розгляду справи позивач не надав суду жодного доказу, який би дав змогу достовірно встановити ринкову вартість предмета іпотеки. Зважаючи на те, що позивач не надав суду будь-яких доказів для встановлення ціни предмета іпотеки суд має достатньо підстав для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову у звязку із недоведеністю обставин, що мають істотне значення для справи та підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник ОСОБА_4 ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність.

У судове засідання 12 грудня 2017 року представник позивача не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення судова повістка уповноваженій особі вручена 05 грудня 2017 року.

Так як матеріали справи містять заяву представника позивача (а.с.316 том №1), в якій він просить справу розглядати у його відсутність, то відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України справу розглянуто у відсутність представника позивача.

У судове засідання третя особа ОСОБА_5 не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Згідно ч.3 ст.36 ЦПК України, якщо від третьої особи не надійшло повідомлення про згоду на участь у справі, справа розглядається без неї.

Так як до суду не надходили заяви від зазначеної третьої особи про згоду на участь у справі, відповідно до ч.3 ст.36 ЦПК України справа розглянута без зазначеної третьої особи.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до Кредитного договору №197 від 07.08.2006 ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» надав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 45000,00 доларів США.

В забезпечення виконання всіх вимог ВАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 за Кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір від 07.08.2006 року,посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №1074, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Підгородня №10.

20 листопада 2006 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №197 від 07.08.2006, якою підпункт 1.1.1.Пункту 1.1. Розділу 1 Кредитного договору №197 від 07.08.2006 викладено в наступній редакції: «Кредит надається у сумі 60000 доларів США».

20 листопада 2006 року між сторонами було укладено Договір про зміни та доповнення до іпотечного договору, посвідченого 07 серпня 2006 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області за реєстром №1074, яким, в тому числі, було домовлено про зобовязання Позичальника перед Іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит в сумі 60000 доларів США в строк до 07 серпня 2009 року.

15 лютого 2007 року між сторонами була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору №197 від 07.08.2006, якою, в тому числі, пункту 1.1. Кредитного договору №197 від 07.08.2006 викладено в наступній редакції: «ОСОБА_3 надає Позичальнику грошові кошти у сумі 250000 доларів США».

19 лютого 2007 року між сторонами було укладено Договір про зміни та доповнення до іпотечного договору, посвідченого 07 серпня 2006 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області за реєстром №1074, яким, в тому числі, було домовлено про зобовязання Позичальника перед Іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит в сумі 250000 доларів США в строк до 07 серпня 2016 року.

Також в забезпечення виконання всіх вимог ВАТ «ВіЕйБі Банк» до ОСОБА_4 за Кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, між між сторонами було укладено Іпотечний договір від 19.02.2007,посвідчений приватним нотаріусом, зареєстрований в реєстрі за №476, предметом якого є жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Підгородня №10.

02 листопада 2011 року між сторонами було укладено Додатковий договір №6 до Кредитного договору №197 від 07.08.2006, яким сторони взаємно підтвердили, що на день укладення цього Додаткового договору Позичальник має перед Банком поточну заборгованість за основним договором в розмірі 123163,32 доларів США.

02 листопада 2011 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №3 до іпотечного договору, посвідченого 07 серпня 2006 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області за реєстром №1074, яким, в тому числі, в частині щодо основного зобовязання Позичальника перед Іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит у формі відкличної мультивалютної непоновлювальнеої кредитної лінії, з загальним лімітом заборгованості в розмірі, еквівалентному 1977176,79 грн в строк до 07 серпня 2016 року.

02 листопада 2011 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін №1 до іпотечного договору, посвідченого 19 лютого 2007 року ОСОБА_6 приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за №476, яким, в тому числі, в частині щодо основного зобовязання Позичальника перед Іпотекодержателем за Кредитним договором, а саме: повернути кредит у формі відкличної мультивалютної непоновлювальнеої кредитної лінії, з загальним лімітом заборгованості в розмірі, еквівалентному 1977176,79 грн в строк до 07 серпня 2016 року.

Згідно розрахунку за кредитним договором №197 від 07.08.2006 року, станом на 22.02.2016 заборгованість становить в гривневому еквіваленті 794464,35 грн, з них: тіло - 590509,21 грн; відсотки 169820,55 грн; комісія - 204,00 грн, плата за пропуск платежів 34134,59 грн.

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з кредитного договору №197 від 07.08.2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» надав ОСОБА_4 грошові кошти.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за Кредитним договором між сторонами було укладено Іпотечний договір, посвідчений 07 серпня 2006 року приватним нотаріусом за реєстром №1074, в який в подальшому вносилися обумовлені сторонами зміни. Предметом іпотеки являє собою: земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Підгородня №10.

Згідно п.5.1.6 зазначеного Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобовязання (або тієї чи іншої частини), воно не буде виконане.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за Кредитним договором між сторонами було укладено Іпотечний договір, посвідчений 19 лютого 2007 року приватним нотаріусом за реєстром №476, в який в подальшому вносилися обумовлені сторонами зміни. Предметом іпотеки являє собою: жилий будинок літ. «А-1», загальною площею 540,30 м2, житловою площею 87,50 м2, з надвірними будівлями: зливна яма літ. «Б», гараж літ. «В», огорожа №1-3, колонка №4, басейн №5, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район сел. Мала Данилівка вул. Підгородня №10.

Згідно п.5.1.6 зазначеного Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку виконання зобовязання (або тієї чи іншої частини), воно не буде виконане.

Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У ч.2 ст.590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 передбачено, що у разі порушення боржником основного зобовязання Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05 червня 2003 року, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а вразі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.7.4 Іпотечного договору від 07.08.2006, звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, переходу до Іпотекодержателя права власності на Предмет іпотеки, продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-які особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору.

Пунктом 7.5 Іпотечного договору від 07.08.2006, передбачено, що Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п.7.4 цього Договору.

Аналогічні норми також містить Іпотечний договір від 19.02.2007.

Відповідно до ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» №898-IV від 05.06.2003 у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Суд вважає встановленою наявність факту заборгованості відповідача за кредитними договором, оскільки відповідачем не виконано умови договору та не повернуто запозичені кошти.

При цьому суд враховує наступне.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 42 своєї постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив судам, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення ст.11 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі №6-2654цс16, зазначено наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обовязково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». У справі, яка переглядається, ухваливши рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, суд, порушивши вимоги статті 39 Закону України «Про іпотеку», не зазначив у рішенні необхідної складової, передбаченої цією нормою, зокрема початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 цього Закону. Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки незалежним експертом суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку». Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач в уточненій позовній заяві в частині способу звернення стягнення (а.с. 224 том. №1) просить звернути стягнення на належні на праві приватної власності відповідачу предмети іпотеки шляхом продажу ПАТ «Всеукраїнський акціонерний ОСОБА_3» від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів для встановлення у грошовому вираженні початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Тобто позивачем не зазначена необхідна складова, передбачена нормами чинного законодавства, а саме початкова ціна предмета іпотеки у грошовому вираженні для його подальшої реалізації.

У звязку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88 ч.3, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ухвалив

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи,які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя Є. А. Болибок