Номер провадження: 22-ц/785/2424/17
Номер справи місцевого суду: 523/5884/16-ц
Головуючий у першій інстанції Сувертак
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину, посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25 березня 2014 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення боргу та відмовлено у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання договору позики незаконним та неукладеним. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року ухвалене рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 солідарно суму боргу в розмірі 399650 грн. Рішенням першої та апеляційної інстанції (які є чинними) встановлено, що 24.04.2010 року ОСОБА_2 позичив відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 50 000 доларів США строком на три роки. В підтвердження факту отримання коштів у вказаній сумі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 видали розписку, оригінал якої досліджено двома судами. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25 грудня 2015 року (яке набрало чинності) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним - задоволено. Визнано недійсним договір позики від 24.04.2010 року на суму 50 000 доларів США в частині укладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Позивач вважає, що оскільки договір позики в частині укладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано недійсним, повинна бути застосована реституція та стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти, отримані нею за недійсною угодою, тому він звернувся до суду із зазначеним позовом та просив суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США в національній валюті по курсу НБУ на момент ухвалення рішення.

Справа розглянута у відсутності сторін.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 рокупозов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про застосування наслідків недійсності правочину - стягнення грошових коштів в сумі 50 000,00 доларів США в національній валюті по курсу НБУ на момент ухвалення рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США, що становить 1 240 805,00 грн еквівалент національної валюти по курсу Національного банку України станом на 22 липня 2016 р. : 1 долар США= 24,8161 грн, а також сплачений судовий збір в сумі 6890 грн.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає у зв'язку з тим, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази згідно ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та застосував необхідні норми матеріального права.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 солідарно суму боргу в розмірі 399650 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року касаційну скаргу Фурсової І.М. відхилено, рішення апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року залишено без змін.

Факт отримання ОСОБА_1, ОСОБА_3 від ОСОБА_3 О.В. за договором позики грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США не потребує доказування.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25 грудня 2015 року визнано недійсним договір позики від 24.04.2010 року на суму 50 000 доларів США в частині укладення договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій сторони у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 20 травня 2014 року, встановлені обставини отримання грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у розмірі 50 000 доларів США від ОСОБА_2 за договором позики від 24.04.2010 року, а відтак за правилами реституції майно, передане за недійсним правочином підлягає поверненню.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.2 ст.543 ЦК України, кредитор, який одержав виконання обовязку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобовязаними доти, доки їх обовязок не буде виконаний у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку що предявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Офіційний курс за даними НБУ України на час ухвалення рішення становив: 1 долар США = 24,8161 грн. Стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сума у розмірі: 1 240 805,00 грн, що становить еквівалент 50 000,00 доларів США станом на 22 липня 2016 року по курсу НБУ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з діючими нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин та дійшов до правильного висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що апелянт не довела обставини, на які посилалася як на підставу своєї апеляційної скарги.

Так, апелянт, оскаржуючи дане рішення, зазначала про те, що представник позивача ОСОБА_4 не мала достатніх повноважень на подачу позову від імені ОСОБА_2, це питання є предметом розгляду інших судів як в першій, так і в апеляційній та касаційній інстанціях, а також позивач не надала довідку про офіційний курс НБУ на день винесення рішення суду та інше.

Судова колегія вважає, що ці доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, так як рішеннями апеляційного суду Одеської області від 05.09.2017 року та 10.11.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання нотаріальних дій неправомірними та їх скасування, та про визнання довіреностей недійсними, а також позову доОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними було відмовлено.

Більш того, 20.04.2017 року на адресу апеляційного суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_2, в які він підтвердив повноваження ОСОБА_4 на ведення цієї справи, позиція по справі з ним узгоджена, він наполягає на задоволенні саме цих позовних вимог, підтримує їх в повному обсязі.

Що стосується офіційного курсу НБУ на момент винесення рішення по справі, то ця інформація є офіційною, відкритою в мережі Інтернет, доказів того, що суд взяв до уваги не вірний курс долара США у відношенні до гривні апелянт не надала.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують вказані вище висновки суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді М.М. Драгомерецький

ОСОБА_8