Справа № 158/2022/17
Провадження № 2/0158/709/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Костюкевича О.К.

при секретарі Хмілевській І.О.

з участю представника позивача Супоровського М.О.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

Орган опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації звернувся в суд з позовом в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Позовні вимоги обґрунтовують тим, що ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку народила відбуваючи покарання у Чорноморській ВК № 47 Одеської області. В жовтні 2016 року на підставі ч. 1 ст. 79 КК України ОСОБА_2 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком до досягнення дочкою п'ятирічного віку.

Посилаючись на те, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_2 неналежно виконує батьківські обов'язки, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, домашнього господарства не веде, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, виражаючи турботу про дитину, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої дочки та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно.

Представник позивача органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації Супоровський М.О. в судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки на даний час вона зробила відповідні висновки та бажає опікуватись дитиною та проживати з нею однією сім'єю.

Заслухавши пояснення сторін у справі, думку прокурора, проаналізувавши обставини справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 26.03.2016 року матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 18 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20) (далі - Постанова) передбачено, що відповідно до статті 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як вбачається із матеріалів справи, неодноразово проводились обстеження умов проживання сім'ї (а.с.35-41), було встановлено, що відповідач зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, вихованням дочки не займається, дитина неохайна, брудна, у будинку антисанітарія, сім'я перебуває під соціальним супроводом, профілактичні заходи не дали позитивного результату.

Поведінка ОСОБА_2 неодноразово заслуховувалась на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Ківерцівської РДА з приводу неналежного виховання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20-23).

Разом з тим, ОСОБА_2 постановою Ківерцівського районного суду Волинської області від 12.01.2017 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за неналежне виховання своєї малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

У зв'язку з неналежним виконанням обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя, виховання неповнолітньої дитини та з метою забезпечення права дитини на соціальний захист рішенням Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області № 23/02-18 від 07.08.2017 року вирішено негайно відібрати малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_2 (а.с.3).

Відповідно до роз'яснень Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року в постанові № 3, позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питань, що стосуються дітей, згідно ст. 3 «Конвенції про права дитини», суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї.

Факт ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання обов'язків щодо виховання та утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 підтвердили свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які показали суду, що ОСОБА_2 неналежно виконує батьківські обов'язки, зловживає спиртними напоями, ніде не працює, домашнього господарства не веде, не піклується про фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя дочки.

Відповідно до повідомлення КЗ «Ківерцівське РТМО» № 1091/01-04-2-17 від 07.11.2017 року та Волинського обласного наркологічного диспансеру № 3396/1-7 від 20.11.2017 року ОСОБА_2 на обліку в лікаря-нарколога не перебуває (а.с.78, 81).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання № 504/02-04 від 01.11.2017 року за місцем проживання ОСОБА_2 чисто, поклеєні шпалери, є необхідні меблі, посуд, наявні продукти харчування (а.с.73).

Згідно довідки від 09.12.2017 року ОСОБА_2 проходить стажування на посаді приймальниці та прибиральниці у ФОП ОСОБА_9 (а.с.88-91).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 змінила своє ставлення до виконання батьківських обов'язків, тобто на даний час вона не ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є виключним крайнім заходом, а тому відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з відповідача аліментів.

На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 180, 181, 182, 184 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 «Конвенції про права дитини», керуючись ст.ст. 10, 60 88, 212-215, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Органу опіки та піклування Ківерцівської районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.К. Костюкевич