Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

Кадєтової О.В., Кафідової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Харківського обласного фізкультурно-спортивного товариства «Україна», треті особи: закрите акціонерне товариство «Харківський вагонно-будівний завод», відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харкові, Головне управління держпраці у Харківській області, про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області від 2 лютого 2016 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до Харківського обласного фізкультурно-спортивного товариства «Україна» (далі - Харківське ОФСТ «Україна»), мотивуючи тим, що року вона працювала на Харківському експериментальному заводі «Прибор», яке перейменоване на Харківський завод «Еталон» слюсарем КВП і автоматики і одночасно за сумісництвом працювала з 1968 року по 20 квітня 1976 року тренером з велоспорту в Харківській обласній раді добровільного спортивного товариства «Спартак» (далі - ДСТ «Спартак»), правонаступником якого є відповідач Харківське ОФСТ «Україна». 20 квітня 1976 року о 15 годині 40 хвилин при проведенні індивідуального тренування на велосипеді з метою підготовки до змагань на неї було скоєне наїзд автомобілем, який належав Харківському вагонно-ремонтному заводу. У результаті наїзду вона отримала важку травму, від якої за висновком МСЕК була визнана інвалідом першої групи від трудового каліцтва з втратою професійної працездатності 100 % безстроково. Про нещасний випадок складений акт спортивної травми від 21 квітня 1976 року.

Позивач вважала, що відповідач повинен був скласти акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1, оскільки саме за його завданням вона проводила тренування на шосе. Відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з каліцтвомпроводив ЗАТ «Харківський вагонно-будівний завод», як власник джерела підвищеної небезпеки.

У зв'язку з введенням в дію у 2001 році Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності» її документи щодо трудового каліцтва повинні були передати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків. Але у потерпілій не було акту про нещасний випадок на виробництві за формою

Н-1, тому передача документів не відбулася. Зараз на Харківський вагонно-будівному заводі склався важкий фінансовий стан, що призведе до відмови позивачу у виплаті відшкодування шкоди у зв'язку з пошкодженням здоров'я.

Ураховуючи наведене, просила визнати нещасний випадок, який стався з нею 20 квітня 1976 року, таким, що пов'язаний з виробництвом та зобов'язати відповідача скласти акт за формою Н-1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 1 грудня

2015 року позов задоволено.

Визнано нещасний випадок, що стався з ОСОБА_3 20 квітня 1976 року таким, що пов'язаний з виробництвом, зобов'язано Харківське обласне фізкультурно-спортивне товариство «Україна» скласти акт за формою Н-1.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 2 лютого

2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення сулу першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_3 працювала за сумісництвом тренером по велоспорту ДСТ «Спартак» і отримала травму під час виконання трудових обов'язків. Внаслідок травми позивач втратила стійку працездатність 100%, а відтак нещасний випадок є таким, що пов'язаний з виробництвом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із недоведеності позовних вимог.

Проте повністю з такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 працювала слюсарем на Харківському заводі «Еталон» та за сумісництвом тренером по велоспорту з 50-годиннимнавантаженням Харківської обласної ради «Спартак», правонаступником якої є Харківське обласне фізкультурно-спортивне товариство «Україна». 20 квітня 1976 року при виконанні тренувальної гонки на велосипеді на шосе на позивача було здійснено наїзд автомобілем, який належав Харківському вагонно-будівному заводу, про що був складений Акт спортивної травми від 21 квітня 1976 року Факт отримання травми позивачкою та її обставини підтверджується вироком народного суду Дергачівського району Харківської області від 27 жовтня 1976 року.

Разом із тим, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем не доведено перебування у трудових відносинах з ДСО «Спартак», отримання травми саме під час виконання трудових обов'язків.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд посилався на суперечності у наданих позивачем довідках на підтвердження доводів позовної заяви.

Так, у довідці № 141 від 18 серпня 1993 року зазначено, що ОСОБА_3 працювала у ДСТ «Спартак» з січня 1971 року по

20 квітня 1976 року. Згідно примітки, у зв'язку з реорганізацією добровільних спортивних товариств з 1 липня 1987 року припинило своє існування обласна рада ДСТ «Спартак» та було створено нове товариство - Харківське ОФСТ «Україна», яке є правонаступником ДСО «Спартак».

Згідно довідки без номера та дати видачі, позивач працювала у

ДСТ «Спартак» з 1968 року до 20 квітня 1976 року.

Відповідно до змісту довідки об'єднаного архіву Харківської обласної ради професійних спілок від 3 квітня 1985 року за якими ОСОБА_3 працювала на посаді тренера обласної ради ДСТ «Спартак» з 3 січня

1968 року до грудня 1970 року.

Відповідно до Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого постановою Президії ВЦРПС від 20 травня 1966 року, зі змінами, затвердженими постановами Президії ВЦРПС від 29 січня 1969 року та від 24 лютого 1975 року, яке діяло на час події, розслідуванню в порядку, який передбачений даною постановою підлягають нещасні випадки, якщо вони сталися: а) на території організації; б) поза територією організації при виконанні роботи за завданням організації, а також з робітниками і службовцями, які доставляють на місце роботи і з роботи транспортом, наданим організацією

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обмежившись посиланнями на розбіжності в наведених довідках, апеляційний суд у порушення вимог ст. 212-214, 303, 304, 316 ЦПК України в разі сумніву не витребував медичну справу МСЕК та не дав належної оцінки висновку МСЕК, яким установлено саме трудове каліцтво.

Разом із тим, ані місцевим судом, ані судом апеляційної інстанції не досліджено табель обліку робочого часу працівників ДСТ «Спартак», посадова інструкція тренера, не з'ясовано, чи був робочий час в моменти отримання позивачем травми та, чи було відповідне розпорядження керівництва на проведення індивідуального тренування.

Суд не дав належної оцінки викладеним у акті про спортивну травму обставинам, а саме, що метою даного тренування була підготовка до змагань в інтересах товариства.

Викладене свідчить, що судом у повному обсязі не встановлено фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені у справі судові рішення не є такими, що відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 1 грудня

2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 2 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька М.К. Гримич О.В. Кадєтова О.В. Кафідова