АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1789/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2313/17Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Кривчун Т.О., Дряниці Ю.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, стягнення пені,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, стягнення пені, посилаючись на те, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року задоволено позов ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення коштів депозитного вкладу, відсотків, пені, 3% річних: стягнуто вклад в сумі 26 500 дол. США, відсотки - 6 627 дол. США, пеню - 251,75 дол. США, 3% річних в сумі 41,38 дол. США.

Банк частково виконав рішення 30 квітня 2013 року, а повністю - 27 серпня 2015 року. Таким чином прострочення виконання зобов'язання складає 74 дні, з 14 червня 2015 року по 27 серпень 2015 року.

Посилаючись на норму ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просила стягнути з відповідача пеню в сумі 58 830 дол. США, з розрахунку 26 500 дол. США х 3 % х 74 днів.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду його оскаржила ОСОБА_2, в апеляційній скарзі посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.

Також апеляційну скаргу на рішення суду подав представник позивача ОСОБА_3 Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ « Райффайзен Банк Аваль» просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Вважає рішення законним, обґрунтованим та справедливим.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 21 вересня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року знято з апеляційного розгляду.

Матеріали справи повернуто до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області для виправлення описок в порядку ст. 219 ЦПК України у строк до 21 жовтня 2017 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27 жовтня 2017 року виправлено описку в рішенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року в цивільній справі № 539/1789/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача, стягнення пені.

У тексті рішення суду дату його прийняття вказано «20 липня 2017 року» замість «23 травня 2017 року».

В абзаці 19 після слова «ВСТАНОВИВ:» вказано «договором банківського вкладу» замість «кредитним договором» та «по тілу вкладу» замість «по тілу кредиту».

В абзаці 20 після слова «ВСТАНОВИВ:» вказано «договором банківського вкладу» замість «кредитним договором».

В абзаці 22 після слова «ВСТАНОВИВ:» вказано «по тілу вкладу» замість «по тілу кредиту».

В абзаці 25 після слова «ВСТАНОВИВ:» вказано «тіла вкладу» замість «тіла кредиту».

В абзаці 26 після слова «ВСТАНОВИВ:» вказано «договором банківського вкладу» замість «кредитним договором».

У подальшому справа повернена до Апеляційного суду Полтавської області для продовження розгляду апеляційних скарг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Універсальний» № 20/02-02/24, за умовами якого позивач передав кошти відповідачу в сумі 26 500 дол. США.

Після закінчення терміну дії вказаного договору відповідач відмовився повернути позивачеві вклад та всі виплати, передбачені умовами депозитного договору, що змусило її звернутись з позовом до суду про стягнення цих коштів.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення коштів депозитного вкладу, відсотків, пені, 3% річних від суми боргу задоволені. Стягнуто з відповідача на користь позивача в рахунок повернення депозитного вкладу по договору на вклад «Універсальний» від 10 квітня 2008 року: вклади в сумі 26500 доларів США, відсотки в сумі 6627,75 доларів США, пеню в сумі 251,75 доларів США, 3% річних в сумі 41,38 доларів США, а всього 33417, 88 доларів США.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 квітня 2013 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 25 січня 2013 року - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2013 року у відкритті касаційного провадження у справі відмовлено.

Банк виконав рішення суду - 30 квітня 2013 року, про що свідчить копія меморіального ордеру.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 03 лютого 2015 року в задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про визнання правовідносин за договором на влад «Універсальний» припиненим відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31 березня 2015 року апеляційну скаргу представника ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково. Визнано припиненим 27 листопада 2013 року правовідносини між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 за договором № 20/02-02/24 на вклад «Універсальний» від 10 квітня 2008 року.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 травня 2015 року виправлено описку у рішенні Апеляційного суду Полтавської області від 31 березня 2015 року по справі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про визнання правовідносин за договором на вклад «Універсальний» припиненими, а саме: у резолютивній частині рішення Апеляційного суду Полтавської області від 31 березня 2015 року замість дати «11 квітня 2009 року» вказано «27 листопада 2013 року»

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 04 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 19 травня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 червня 2015 року позов задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача відсотки в сумі 26 844,86 дол. США за договором на вклад «Універсальний» від 10 квітня 2008 року.

Постановою Верховного Суду України від 11 травня 2016 року (справа № 6-338цс16) вказані судові рішення скасовані, а справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції.

У вказаній постанові Верховний Суд України звернув увагу, що закінчення строку дії договору банківського вкладу трансформує зобов'язальні правовідносин в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається із зазначених норм, пеня нараховуються за наявності зобов'язальних правовідносин.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з огляду на те, що заборгованість по тілу вкладу в сумі 26 500 дол. США повністю погашена 30 квітня 2013 року, підстави для нарахування пені в зв'язку з неповерненням вказаної суми за період з 14 червня 2015 року по 27 серпня 2015 року відсутні.

Посилання ОСОБА_2 та її представника на те, що у даному випадку має застосовуватися пеня саме в розмірі 3%, а не 0,05%, як зазначено в договорі, а також, що пеня в розмірі 3% має нараховуватися на всю суму, а не тільки на частину не виконаного зобов'язання, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки розмір відсоткової ставки пені та сума на яку вона нараховується не впливає на підстави відмови у задоволенні позову.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо неврахування судом правових позицій Верховного Суду України по справах №6-37цс16, № 6-2558цс15, № 6-1699цс16, № 6-2128цс16, № 6-330цс16, № 6-544цс16, № 39цс13, № 6-247цс14, № 6-140цс13, № 6-65цс13, № 6-157цс13, № 6-12цс14, № 6-52цс13 є необґрунтованими, оскільки зазначені правові позиції не суперечать рішенню суду першої інстанції.

Посилання позивача та її представника на те, що зобов'язання за договором банківського вкладу не припинилися, так як у Банка існувала заборгованість за відсотками, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31 липня 2017 року є безпідставними виходячи з наступного.

Як вже зазначалося рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 31 березня 2015 року визнано припиненим 27 листопада 2013 року правовідносини між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 за договором № 20/02-02/24 на вклад «Універсальний» від 10 квітня 2008 року.

Припинення дії договору банківського вкладу трансформує зобов'язальні правовідносин в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Отже, пеня не може нараховуватися на припинене зобов'язання.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 липня 2017 року

року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: Т.О. Кривчун

Ю.В. Дряниця