Провадження №2/592/2821/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Хитрова Б.В., за участю секретаря судового засідання Чайки Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 14 жовтня 1998 року між нею та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований в Сумському філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 61 від 14 жовтня 1998 року. За умовами Договору відповідач продала, а позивач купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за 4760 грн. За текстом Договору зазначено - «Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає». Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, за позивачем зареєстровано 22.10.1998 року у ДКП «Сумське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» та записано в реєстрову книгу №24 за реєстровим №121. 04 грудня 1998 року позивач вселилася в придбану квартиру та зареєструвала своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначеною квартирою позивач вільно володіє та користується до теперішнього часу (понад 18 років). У серпні 2017 року позивач виявила бажання подарувати належну їй квартиру своєму онукові, у звязку з чим звернулася до приватного нотаріуса. Однак, нотаріус повідомив позивача про неможливість відчуження нерухомого майна, оскільки Договір (як єдиний правовстановлюючий документ на квартиру) не посвідчений нотаріально, у звязку з чим позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом. Тому позивачка просить визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 14.10.1998 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який був зареєстрований в Сумському філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 61 від 14 жовтня 1998 року.

Представники позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засіданні не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 жовтня 1998 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який був зареєстрований в Сумському філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 61 від 14 жовтня 1998 року. За умовами Договору відповідач продала, а позивач купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за 4760 грн. В тексті даного Договору зазначено - «Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає».

Вказаний договір зареєстровано в Департаменті забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (а.с. 10) та записано в реєстрову книгу №24 за реєстровим №121, зазначено, що частка власності складає 1/1, квартира за адресою м. Суми пр.. Курський 127 кв. 11 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1

04 грудня 1998 року позивач вселилася в придбану квартиру та зареєструвала своє місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначеною квартирою позивач вільно володіє та користується до теперішнього часу (понад 18 років).

В серпні 2017 року позивачка виявила бажання подарувати належну їй квартиру своєму онукові, у звязку з чим звернулася до приватного нотаріуса.

Нотаріус розяснив, що укладення договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_1 на підставі Договіру купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 14.10.1998 р. між ОСОБА_1 (Анною) Павлівною та ОСОБА_2, який був зареєстрований в Сумському філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 61 від 14 жовтня 1998 року - вбачається неможливим, виходячи з того, що зазначений Договір не був нотаріально посвідчений, та запропоновано звернутися до суду з позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивачки, наданих в судовому засіданні та оформлених письмово, які містяться в матеріалах справи, недійсність Договору купівлі-продажу нерухомого майна укладеного 14.10.1998 р. жодна зі сторін договору не оспорює, хоча, відповідно до розяснення нотаріуса за результатами усного звернення гр. ОСОБА_1 стосовно укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.08.2017 р., ОСОБА_1 не може вільно розпоряджатися власною квартирою. Суд відзначає, що при укладанні договору сторонипогодились з тим, що він не підлягає нотаріальному посвідченню (копія біржової угоди купівлі-продажу а.с.7).

Відповідно до ст.ст.57,58 Конституції України, ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у жовтні 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Статтею 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини.

Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Відповідно до ст.224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.227 цього Кодексу договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст.47 цього Кодексу).

З матеріалів справи слідує, що покупець ОСОБА_3 повністю виконала умови договору купівлі-продажу квартири, сплатив за придбане майно обумовлені договором кошти (п.5 договору), з 4 грудня 1998 року була зареєстрована в спірній квартирі, договір відповідно до вимог ч.2 ст.227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавалась недійсною (протилежного судом не встановлено).

Разом з тим, суду вважає, що йому всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано безсумнівних доказів стосовно того, що відповідач жовтні 2017 року ухилився від нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу укладеного в 1998 році, оскільки сторони договору при його укладанні погодились з зазначенням в договрі, що він не підлягає нотаріальному посвідченню.

Доказів, що відповідач отримав цінний лист з пропозицією нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири від 14.10.1998 року (а.с. 18-19) та нотаріально посвідчити договір укладений в 1998 року можливо в межах діючого на теперішній час законодавства суду не надано.

Фактично з матеріалів справи та пояснень представників позивача вбачається, що відповідач не вчиняє ніяких дій, які б давали підставу вважати укладений в 1998 році договір купівлі-продажу квартири недійсним, право власності позивача на спірну квартиру не визнається невизначеним колом осіб, в тому числі і нотаріусом. Позивач не позбавлений можливості ставити питання про визнання за ними права власності на квартиру з підстав його набуття у спосіб не заборонений законом.

Тобто, суд вважає, що позивачка обрала неналежний спосіб захисту свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, оскільки відповідач ніяким чином не порушує її законні права та інтереси.

Виходячи вищевикладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 208, 213-215, 218, 256-259 ЦПК України, ст. 47, 227, 224 ЦК УРСР, суд,

вирішив:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири відмовити.

Розяснити позивачу право на звернення до суду позовом про визнання права власності на спірну квартиру.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Сум. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 13.12.2017 р.

Суддя Б.В. Хитров