Справа № 149/1100/17
Провадження №2/149/677/17
Номер рядка звіту 54
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.11.2017 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Поліщук Л.А.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2, адвокатів ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Хмільнику в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ТОВ "Санаторій "Поділля", про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_5 звернувся в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до ТОВ "Санаторій "Поділля, яким просив стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з 01.01.2010 року по 13.07.2015 рік в розмірі 63273,87 гривень, з яких за недоплачені години роботи, включаючи понаднормові - 33468 гривень; за невиплачену премію - 12608 гривень; за невиплачені кошти на оздоровлення - 16000 гривень; індексація заробітної плати - 1197,87 гривень, посилаючись на те, що з 1992 року позивач працював в ТОВ "Санаторій "Поділля" на посаді машиніста котельні. 13.07.2015 року та був звільнений з займаної посади, як зазначено у трудовій книжці, за прогул без поважних причин. В період з 2010 року по 2015 рік відповідач не сплачував позивачу належну йому заробітну плату відповідно до нормативно-правових актів України. Заробітну плату адміністрація відповідача нараховувала позивачу на власний розсуд без урахування положень Закону України "Про оплату праці", КЗпП України, галузевої угоди та Колективного договору. Позивач працював позмінно по 12 годин на добу. В місяць виходило 15-16 виходів на роботу, з яких половина припадала на нічний час. Однак, підприємство не сплачувало позивачу підвищену заробітну плату, як передбачено ст. 108 КЗпП України. Відповідач сплачував позивачу суму коштів, яку вважав за потрібне, а в документах відображав не фактично відпрацьований час, а час, який співпадав би з отриманою позивачем заробітною платою.

Також адміністрація відповідача безпідставно привласнювала преміальні позивача, виплата яких передбачена щоквартально у розмірі 50 % його окладу. Також відповідачем протиправно, всупереч чинного законодавства України та колективних договорів, позивачу на протязі 2010-2015 років не було виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення.

13.09.2017 року ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_6 та позовні вимоги в частині стягнення коштів за недоплачені години роботи в розмірі 33468 гривень, залишено без розгляду.

Представника позивача адвокат ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві та стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату з 01.01.2010 року по 13.07.2015 року, а саме невиплачену премію - 12698 гривень; невиплачені кошти на оздоровлення - 16000 гривень; індексацію заробітної плати - 1197,87 гривень.

Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

З 18.06.1992 року по 13.07.2015 року ОСОБА_5 працював в ТОВ "Санаторій "Поділля" на посаді машиніста котельні, що підтверджується трудовою книжкою від 24.03.1989 року серії БТ-ІІ № 3183061, іншими матеріалами справи, що також не заперечується відповідачем (а.с.5).

Позовні вимоги позивача ОСОБА_5 охоплються вимогами за період з 01.01.2010 року по 13.07.2015 року.

Згідно штатного розкладу ТОВ "Санаторій "Поділля" посадовий оклад ОСОБА_5 на посаді машиніста котла котельні № 1 з 01.01.2010 року становив 869 гривень; з 01.07.2010 року - 888 гривень; з 01.10.2010 року 907 гривень; з 01.01.2011 року - 941 гривень; 01.04.2011 року - 960 гривень; з 01.10.2011 року - 1056 гривень, з 01.01.2012 року - 1073 гривень; з 01.04.2012 року - 1094 гривень; з 01.07.2012 року - 1203 гривень; з 01.01.2013 року - 1203 гривень; з 01.09.2013 року - 1203 гривень; з 01.11.2013 року - 1323 гривень; з 01.01.2014 року - 1323 гривень; з 01.01.2015 року - 1323 гривень; з 01.06.2015 року - 323 гривень (а.с.34-48, т.1).

Судом також встановлено, що ТОВ "Санаторій «Поділля" виплачувало ОСОБА_5 заробітну плату в період з 01.01.2010 року по 13.07.2015 року в обсягах та розмірах, що підтверджується розрахунковими листами, витягами із штатного розкладу та іншими доказами, згідно яких ОСОБА_5:

- в 2010 році отримав заробітну плату: листопад - 1381,86 грн., грудень - 1302,24 грн., вересень - 924,37 грн., жовтень - 1275,85 грн., липень - 1247,94 грн., серпень - 1362,26 грн., травень - 1057,42 грн., червень - 1207,64 грн., березень - 993,46 грн., квітень - 925,93 грн., січень - 1004,01 грн., лютий - 920,60 грн.;

- в 2011 році: грудень - 1024,48 грн., листопад - 1049,28 грн., вересень - 1116,76 грн., жовтень - 1239,04 грн., липень - 356,91 грн., серпень - 1253,65 грн., травень - 590,78 грн., червень - 1780,21 грн., березень - 859,43 грн., квітень - 678, 75 грн., січень - 1171,03 грн., лютий - 920, 47 грн.;

- в 2012 році: грудень - 1612,48 грн., листопад - 1399,44 грн., вересень - 1419,54 грн., жовтень - 1622,85 грн., липень - 946,41 грн., серпень - 1427,79 грн., травень - 1257,34 грн., червень - 1651,46 грн., квітень - 1009,51 грн., березень - 1188,44 грн., січень - 1036,55 грн., жовтень - 930,83 грн.;

- в 2013 році: жовтень -1397,57 грн., вересень - 1406,51 грн., липень - 1291,01 грн., серпень - 1454,98 грн., травень - 1484,55 грн., жовтень - 1373,89 грн., березень - 1338,68 грн., квітень - 1090,53 грн., лютий - 1085, 71 грн., січень - 938,19 грн., грудень - 1545,26 грн., листопад- 1530,27 грн.;

- в 2014 році: жовтень - 1193 грн., вересень - 1179,27 грн., липень - 1193 грн., серпень - 1501,87 грн., травень - 1331,06 грн., червень - 1321,60 грн., березень - 1236,14 грн., квітень - 1241,72 грн., лютий - 1537,99 грн., січень - 1688,06 грн., листопад - 1199,80 грн., грудень - 1194,46 грн., липень - 360,81 грн.;

- в 2015 році: травень - 2354,44 грн., червень - 154,95 грн., березень - 1208,34 грн., квітень - 0 грн., січень - 1258,09 грн., лютий - 1194,01 грн.

Заудиторського звіту ТОВ "Аудиторська фірма "Решерш Фінансьє" від 22.06.2017 року щодо розрахунків по заробітній платі ТОВ "Санаторій "Поділля" із ОСОБА_5, вбачається, що проводилась перевірка заробітної плати по працівнику ОСОБА_5 за період з 01.01.2010 року по 31.07.2015 року. Також, проводилась перевірка інших розрахунків згідно колективного договору. Відповідно до п. 4.11 колективного договору передбачено, що при фінансових можливостях та наявності прибутку, підприємство може надавати працівникам наступні заохочувальні та компенсаційні виплати : надбавки та доплати, які не передбачені актами чинного законодавства України або які проводяться понад встановлені зазначеними актами норми; матеріальна допомога; винагорода за підсумками роботи за рік; премії та компенсації за спеціальними системами, положеннями. Протягом перевіряємо періоду преміювання та виплати на оздоровлення не проводились, у звязку із тим, що фінансових можливостей, наявність яких передбачена п. 4. 11, у керівництва ТОВ "Санаторій "Поділля" не було. Було здійснено аналіз фінансово-господарської діяльності, на підставі фінансової звітності та виявлено наступне в 2014-2015 році підприємством фактично отримано було прибуток за результатами звітного періоду, але вони пішли на покриття збитків попередніх періодів. Також, було перевірено наявність заяв ОСОБА_5 з проханням видати йому матеріальну допомогу на оздоровлення та встановлено, що на підприємстві немає, жодної зареєстрованої заяви (а.с.80-98, т.3).

05.04.2005 року між адміністрацією санаторію "Поділля" та профспілковим комітетом укладено колективний договір, що зареєстрований виконкомом Хмільницької міської ради, реєстраційний номер № 6 від 08.09.2005 року, який відповідно до чинного законодавства регламентував і регулював виробничі, трудові і соціально-економічні відносини між адміністрацією санаторію і трудовим колективом до 31.12.2011 року (а.с.1-56, т.2)

12.10.2011 року між адміністрацією ТОВ "Санаторій "Поділля" та профспілковим комітетом укладено колективний договір, що зареєстрований 18.11.2011 року виконкомом Хмільницької міської ради, реєстраційний номер № 27, який відповідно до чинного законодавства регламентував і регулював виробничі, трудові і соціально-економічні відносини між адміністрацією ТОВ "Санаторій "Поділля" і трудовим колективом в період 2012-2015 років (а.с.57-104, т.2).

Відповідно до ст.13 КЗпП України, - зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції і не може суперечити законодавству України щодо зменшення чи обмеження економічних, трудових, соціальних прав та гарантій працівників, ніж ті, що визначені та гарнтовані Конституцією та законами України.

Задовольняючи позовні вимог позивача в частині стягнення з відповідача 1197,87 гривень індексації заробітної плати за період з 01.01.2010 року по 13.07.2015 року, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно вимог ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із послідуючими змінами.

Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 07.05.2013 року № 708/0/4-13 роз"яснив судам, що індексація є складовою частиною зарплати і в разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації зарплати без обмеження будь-яким строком (ч. 2 ст. 233 КЗпП).

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині позову підлягають задоволенні, так як судом встановлено, що незважаючи на наявні правові та фактичні підстави для нарахування та виплати індексації заробітної плати ОСОБА_5 у період з січня 2010 року по липень 2015 року, індексації заробітної плати ОСОБА_5 не здійснювалася, а відповідно і не виплачувалась. У звязку із чим, позовні вимоги в частині стягнення індексації заробітної плати в розмірі 1197,87 гривень, слід задовольнити.

Разом з тим, суд зазначає, що наданий позивачем та його представниками розрахунок індексації заробітної плати, не в повній мірі відповідає порядку проведення такого розрахунку, який визначений Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 із послідуючими змінами. Відповідно до вказаних нормативного акту, сума індексації заробітної плати ОСОБА_5 є дещо більшою.

Разом з тим, враховуючи те, що позивач та його представники заперечували проти перерахунку розміру індексації наданого ними суду, в тому числі заперечували і проти перевірки правильності наданого ними розрахунку шляхом проведення відповідної експертизи за клопотанням відповідача, виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, відповідно до яких, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі,суд задовольнив позовні вимоги позивача ОСОБА_5 в цій частині позову саме в розмірі 1197,87 гривень.

Відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині позовних вимог про стягнення з відповідача не виплаченої премії в розмірі 12698 гривень, не виплаченої одноразової допомоги на оздоровлення в розмірі 16000 гривень, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про плату праці", законодавство про оплату праці грунтується на Конституції України і складається з Кодексу законів про працю України, цього Закону, Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про підприємства в Україні" та інших актів законодавства України.

Держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників (ст. 8 Закону України "Про оплату праці").

Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону, якою визначено структуру заробітної плати, основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інші заохочувальних та компенсаційні виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою статті 12 Закону України "Про оплату праці" та Кодексом законів про працю України, зокрема за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов'язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров'я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв'язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України, є мінімальними державними гарантіями і гарантуються державою.

Закон України "Про оплату праці" (стаття 14 Закону) передбачено договірне регулювання оплати праці працівників підприємств, яке здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Відповідно до ст. 13 КЗпПУ, у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; забезпечення продуктивної зайнятості; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.);встановлення гарантій, компенсацій, пільг; участі трудового колективу у формуванні, розподілі і використанні прибутку підприємства, установи, організації (якщо це передбачено статутом); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку; умов і охорони праці; забезпечення житлово-побутового, культурного, медичного обслуговування, організації оздоровлення і відпочинку працівників; гарантій діяльності профспілкової чи інших представницьких організацій трудящих; умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону Закону України "Про оплату праці" передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Відповідно до розділу ІV Закону України "Про оплату праці" (ст. 20-34) працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Розмір заробітної плати може бути нижчим за встановлений трудовим договором та мінімальний розмір заробітної плати у разі невиконання норм виробітку, виготовлення продукції, що виявилася браком, та з інших, передбачених чинним законодавством причин, які мали місце з вини працівника. Забороняється будь-яке зниження розмірів оплати праці залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Статтею 16 КЗпПУ передбачено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно з чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Таким чином, з наведених правових норм вбачається, що умови, порядок нарахування та виплати премій та матеріальної допомоги працівникам, визначається колективним договором на підпрємстві, установі, організації.

Як вбачається з колективного договору від 05.04.2005 року, пунктом 4.15 передбачено, що при наявності фінансових можливостей і виконання умов преміювання роботодавець зобов"язався виплачувати премію працівникам, крім зовнішніх сумісників, щоквартально, враховуючи особистий внесок кожного, тобто згідно з Положенням про щомісячне преміювання працівників санаторію "Поділля", затверджене профспілковим комітетом 30.12.2003 року (Додаток 12) (а.с. 12, т.2).

Додатком № 12 визначено порядок преміювання, відповідно до якого на кожному участку роботи має бути забезпечено облік виконання показників преміювання, який ведуть керівники відділень, профгрупорги. Дані вказаного обліку є основою для нарахування розміру премії. Преміювання проводиться щоквартально у розмірі що не перевищує 120 % щомісячного окладу. Преміювання працівників санаторію проводиться при умові використання потужностей не менше ніж 75 % і наявності джерел фінансування.

Відповіднодо Положення про оплату праці, преміювання працівників санаторію на 2005 рік (Додаток № 11) показниками у мовами преміювання є забезпечення надійної і безперебійної роботи опалювальної системи та іншого обладанання теплогосподарства. Утримання котельні в чистоті. Економічне використання газу. Дотримання правил техніки безпеки при експлуатації установок теплогосподарства. Правильний контроль за температурним режимом. Відсутність скарг зі сторони персоналу і хворих на роботу служби.

Як вбачається з колективного договору від 12.10.2011 року, пунктом 4.11 передбачено, що при фінансових можливостях та наявності прибутку, підприємство може надавати працівникам наступні заохочувальні та компенсаційні виплати: надбавки та доплати, які не передбачені актами чинного законодавства України або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми; матеріальна допомога; винагорода за підсумками роботи за рік; премії та компенсації за спеціальними системами, положеннями.

Пунктом 14 Положення про оплату праці працівників ТОВ «Санаторій «Поділля» (Додаток № 1) визначено, що на підприємстві здійснюється преміювання працівників за основні результати діяльності згідно Положення про преміювання (Додаток 2).

Відповідно до вказаного Положення про преміювання, показниками і умовами преміювання є забезпечення надійної і безперебійної роботи опалювальної системи та іншого обладанання теплогосподарства. Утримання котельні в чистоті. Економічне використання газу. Дотримання правил техніки безпеки при експлуатації установок теплогосподарства. Правильний контроль за температурним режимом. Відсутність скарг зі сторони персоналу і хворих на роботу служби.

Відповідно до п. 5.10 Колективного договору, розмір одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення має виплачуватися у розмірі середньомісячного заробітку працівника.

Тобто, з системного аналізу колективних договорів 2005 року та 2011 року, вбачається, що нарахування, виплата премій та матеріальної допомоги працівникам, це не обов"язок, а право адміністрації санаторію. При цьому умовою для прийнттят рішення адміністрацією є наявність фінансових можливостей, зокрема використання потужностей не менше ніж 75 % і наявності джерел фінансування. Щодо преміювання, то умовою є також дотримання і інших умов, зокрема наявність обліку виконання та виконання працівниками показників преміювання; розгляд даного питання профспілковим органом та адміністрацією; видання відповідного наказу. Щодо матеріальної допомоги, то умовою є також звернення працівника за заявою про надання такої допомоги, розгляд даного питання профспілковим органом, адміністрацією та видання відповідного наказу.

Як встановлено судом, адміністрацією ТОВ "Санаторій "Поділля" в врахування незадовільних фінансових результатів в 2010 році, в 2011 році, в 2013 році, в 2014 році, в 2015 році, рішення про преміювання працівників та виплату матеріальної допомоги на здоровлення не приймалися. Також в судовому засіданні з пояснення позивача ОСОБА_5 встановлено, що він до адміністрації з заявами про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення не звертався.

Виходчи з встановленого, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в частині позовних вимог про стягнення премії в розмірі 12608 гривень та матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 16000 гривень.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями. 3,10,11,60,88,208-215,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ТОВ "Санаторій "Поділля" задовольнити частково.

Стягнути з ТОВ "Санаторій "Поділля" на користь ОСОБА_5 індексацію заробітної плати за період з 01.01.2010 року по 13.07.2015 року в розмірі 1197,87 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ТОВ "Санаторій "Поділля" до державного бюджету України 640 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд на протязі 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В.О.