ухвала

іменем україни

13 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Зачепилівського виробничого управління житлово-комунального господарства, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1, Зачепилівське виробниче управління житлово-комунального господарства (далі - Зачепилівське ВУЖКГ) надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

08 серпня 2016 року до його квартири прийшов пічник ОСОБА_6, який працює відповідно до договору від 18 липня 2016 року № 13, укладеного між Зачепилівським ВУ ЖКГ та ФОП ОСОБА_5, та попросив дозволу на перевірку вентиляційних каналів, виписав відповідний акт та повідомив, що це коштує 60 грн.

Він не погоджується з цим, так як вважає, що дану роботу має виконувати Зачепилівське ВУ ЖКГ за власні кошти.

У зв'язку з цим просив визнати недійсним договір від 18 липня 2016 року № 13 укладений між ФОП ОСОБА_5 та Зачепилівським ВУ ЖКГ та зобов'язати Зачепилівське ВУ ЖКГ повернути незаконно зібрані кошти власникам квартир.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_4 до Зачепилівського ВУ ЖКГ, ОСОБА_5 про визнання договору недійсним залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ перевіривши матеріали цивільної справи та доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходили з того, що наведені позивачем доводи не є підставою для визнання договору недійсним.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до п. 6.1. наказу Міненерговугілля України «Про затвердження Правил безпеки систем газопостачання» від 15 травня 2015 року № 285, безпечну експлуатацію та технічне обслуговування димових і вентиляційних каналів житлових і громадських будинків забезпечує власник (балансоутримувач та/або орендар (наймач)). Перевірка і прочищення димових та вентиляційних каналів повинні виконуватися спеціалізованою організацією, яка має дозвіл на виконання цих робіт центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Також даним наказом передбачено, що перевірка і прочищення димових і вентиляційних каналів комунально-побутових об'єктів, житлових та громадських будинків оформляються актом, рекомендована форма якого наведена у додатку 2. Один примірник акта перевірки і прочищення димових каналів передається газорозподільному підприємству. Строк зберігання актів - 12 місяців. У випадку виявлення несправних та непридатних до подальшої експлуатації димових і вентиляційних каналів особа, яка виконує їх перевірку, зобов'язана попередити власника (балансоутримувача та/або орендаря (наймача)) про заборону користування газовим обладнанням, невідкладно направити газорозподільному підприємству акт перевірки технічного стану димових та вентиляційних каналів для подальшого відключення газових приладів від системи газопостачання.

Отже, технічне обслуговування димовентеляційних каналів повинно забезпечуватись власником житла та виконуватись спеціалізованою організацією, яка має відповідний дозвіл. Особою, яка має відповідний дозвіл, є саме ФОП ОСОБА_5, який уклав договір із Зачепилівським ВУЖКГ про надання послуг по перевірці та прочищенню димовентеляційних каналів в будинках Зачепилівського ВУ ЖКГ.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Зачепилівського ВУ ЖКГ пояснила, що таких фахівців у ВУ ЖКГ немає, тому був укладений вищевказаний договір з ФОП ОСОБА_5

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року№ 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич А.В. Маляренко