04.12.2017 Єдиний унікальний номер 205/982/17
Єдиний унікальний номер № 205/982/17
Провадження № 2/205/1494/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Сахончик Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» 20.02.2017 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитом спадкодавця. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що банк на підставі заяви б/н від 23.05.2011 року надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 7400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а позичальник зобовязався кошти прийняти, належним чином їх використовувати та повернути у строк та на умовах, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. 04.11.2015 року ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час його смерті, є відповідач. Позивачем 21.06.2016 року було направлено до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори претензію кредитора. 08.08.2016 року позивачем направлено відповідачу лист-претензію, однак жодних дій з боку відповідача вчинено не було. Станом на дату смерті заборгованість за кредитним договором б/н від 23.05.2011 року становить 6933,29 грн., з яких: 8245,56 грн. тіло кредиту; 3150,24 грн. проценти за користування кредитом; 521,30 грн. пеня за прострочене зобовязання; 350,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; них 5333,81 грн. внесено коштів на погашення заборгованості.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 23.05.2011 року у сумі 6933,29 грн. та судові витрати.

У своєму клопотанні від 20.02.2017 року представник позивача просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 23.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 7400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов, встановлених договором. Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_2 підтвердив своїм підписом згоду на умови кредитування (а.с. 11-46).

Згідно свідоцтва про смерть від 05.11.2015 року серія 1-КИ № 654894, виданого відділом державної реєстрації смерті ОСОБА_3 міського управління юстиції, ОСОБА_2 помер 04.11.2015 року (а.с. 84 оберт).

23.06.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори з претензією кредитора з проханням включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу (а.с. 83-84).

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 23.06.2016 року свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_2, померлого 04.11.2015 року, не видавалось (а.с. 81-88).

ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, померлого 04.11.2015 року, оскільки проживала зі спадкодавцем на час його смерті (а.с. 48).

Як вбачається з наданого банком розрахунку, на момент смерті ОСОБА_2 існувала заборгованість в сумі 12267,71 грн., з яких: 8245,56 грн. тіло кредиту; 3150,24 грн. проценти за користування кредитом; 521,30 грн. пеня за прострочене зобовязання; 350,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. З них 5333,81 грн. внесено на погашення заборгованості (а.с. 7-10).

29.07.2016 року позивач направив на адресу спадкоємця лист-претензію з вимогою про погашення боргу, яка була залишена без задоволення (а.с. 55-58).

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Разом з тим необхідно враховувати наступне.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 08.04.2015 року № 6-33цс15 та від 12.04.2017 року № 6-2962цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Зокрема, ст. 1281 ЦК України передбачено пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців.

Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття спадщини стало відомо у червні 2016 року (а.с. 83-84).

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із наявністю невиконаних договірних зобов'язань, з'ясуванням вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було доведено факту отримання спадкоємцем ОСОБА_1 майна спадкодавця, його розміру та вартості. Жодних клопотань про витребування чи забезпечення доказів позивачем не заявлялось.

З урахуванням викладеного, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, недоведені та безпідставні, а отже задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд враховує, що позов задоволенню не підлягає, у звязку з чим судовий збір за рахунок відповідача не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15-16, 1216-1218, 1220, 1231, 1268-1270, 1281-1282, 1296-1297 ЦК України, ст. ст. 10-11, 59-60, 88, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитом спадкодавця відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Басова