Провадження №2/389/814/17
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2017 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді - Берднікової Г.В.,
при секретарі - Чукановій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду міста Знам`янка Кіровоградської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №100052/363/к3 від 12 липня 2013 року в сумі 8032 грн. 32 коп.
Вимоги обгрунтовані тим, що 12 липня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір № 100052/363/к3, згідно з яким банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 11400 грн. 00 коп. строком на 24 місяці, з 12 липня 2013 року по 12 липня 2015 року зі сплатою 23% річних з погашенням кредиту відповідно до умов кредитного договору.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі за договором, та повернути його кредитодавцеві в порядку і на умовах, визначених договором (п. 5.2.1 кредитного договору); забезпечити виконання своїх зобов`язань за договором (п.5.2.2 кредитного договору).
На виконання умов договору позивач виконав взяті на себе зобов`язання за п.1.1.2.4 кредитного договору та 12 липня 2013 року надав відповідачу кредит у сумі 11400 грн. шляхом перерахування на поточний (картковий) рахунок відповідача.
Відповідачем не було сплачено станом на грудень 2013 року платежі в сумі 14068 грн.68 коп. З цього приводу позивач звернувся у січні 2014 року до суду з позовом про стягнення загальної суми заборгованості. Рішенням суду від 13 лютого 2014 року вказана вище сума боргу з відповідача була стягнута.
Але у зв`язку з тим, що рішення суду про сплату боргу перед банком не було виконано, позичальнику відповідно до п.7.1. договору додатково дораховано відсотки з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2017 року на суму боргу - 8032 грн.32 коп., а саме: сума боргу за простроченими відсотками 4901 грн. 62 коп., сума боргу за простроченою комісією - 1425 грн., сума пені за простроченими відсотками 1343 грн.08 коп., сума пені за простроченною комісією - 362 грн. 62 коп. Про наявність несплачених платежів та необхідність сплати заборгованості за кредитним договором на адресу відповідача банком направлялися повідомлення, проте борг у добровільному порядку не сплачено.
Таким чином, зазначену суму боргу позивач наразі просить суд стягнути з відповідача на його користь.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд позов задовольнити та справу розглядати за його відсутності. У судовому засіданні, що відбулося за часом раніше надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив позов задовольнити.
Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що в період з 03 лютого 2015 року по 11 квітня 2016 року відповідач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях, тож відсотки банком йому нараховані неправомірно. Крім того, борг за кредитним договором стягнуто у судовому порядку і ним погашено. Також просили застосувати строк позовної давності, вказавши, що борг за вказаним кредитом сплачувався в примусовому порядку, самостійно грошові кошти на рахунок банку відповідач не вносив.
Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача та дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 12 липня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір № 100052/363/к3, згідно з яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 11400 грн. 00 коп. строком на 24 місяці з 12 липня 2013 року по 12 липня 2015 року зі сплатою 23% річних з погашенням кредиту відповідно до умов кредитного договору.
Кредит надавався позивачльнику на споживчі цілі. У п.1.7 кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує кредитодавцю щомісячну комісію (комісія за кредитне обслуговування) за послуги з супроводження кредиту за цим договором. Розмір щомісячної комісії становить 0,5%.
Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі за договором, та повернути його кредитодавцеві в порядку та на умовах, визначених договором (п. 5.2.1 кредитного договору); забезпечити виконання своїх зобов`язань за договором (п.5.2.2 кредитного договору).
Сторонами визначено, що нараховані проценти за користування кредитом сплачуються шляхом безготівкового перерахування та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу Банку для зарахування на вищевказаний рахунок. Проценти за користування кредитом нараховуються банком щомісячно в останній робочий день звітного місяця (без врахування останнього робочого дня звітного місяця та послідуючх неробочих днів місяця), починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, методом факт/факт за ставкою, визначеною договором виходячи з 365/366 календарних днів у році. При цьому, при нарахуванні процентів за кредитом день його повернення кредитодавцеві не враховується (п.4.1, 4.2 кредитного договору). Повне погашення нарахованих процентів за користування кредитом сплачується кредитодавцю в день остаточного погашення кредиту.
Проценти за користування простроченною сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в п.1.4 договору та 15% річних (п.4.3 кредитного договору).
Згідно з п.4.4 договору щомісячна комісія за кредитне обслуговування нараховується в останній робочий день звітного місяця, та розраховується виходячи із суми кредиту за договором, що вказана в п.1.2 договору, та розміру комісії, що вказаний в п.1.7 договору.
Відповідно до п.6.1 Кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, позичальник відшкодовує кредитодавцю завдані цим збитки в повному обсязі понад неустойку (штраф, пеню), які передбачені договором.
Згідно з п.6.2 Кредитного договору, за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченного невиконання зобов`язання за кожний день прострочення.
Згідно з п.6.3 Кредитного договору, за прострочення позичальником визначеного договором строку сплати нарахованої комісії в розмірі, визначеному договором, останній сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченного невиконання зобов`язанням за кожний день прострочення.
Згідно з п.6.4 Кредитного договору, за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) повернення кредиту (в тому числі строку дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченного невиконання зобов`язання за кожний день прострочення.
У п.7.1 Кредитного договору зазначено, що договір укладено строком на 24 місяці, договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 12 липня 2015 року. У разі невиконання або неналежного виконання виконання будь-якою із сторін своїх зобов`язань за договором, договір продовжує діяти до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору в повному обсязі.
У судовому засіданні встановлено, що позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, перерахувавши відповідачу грошові кошти в сумі 11400 грн.00 коп., що підтверджується меморіальними ордерами №1479 та №1480 від 12 липня 2013 року.
Відповідач в порушення умов договору зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 лютого 2014 року за позовом ПАТ «АБ «Експрес Банк» м.Одеси з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за кредитним договором №100052/363/к3 від 12 липня 2013 року, станом на 05 грудня 2013 року в сумі 14068 грн. 68 коп., до якої включено суму боргу за кредитом, борг за простроченим кредитом, борг за відсотками в тому числі і за простроченими, борг по комісії, борг по простроченій комісії, сума пені за кредитом та відсотками, пеня за комісією, інфляційні нарахування та штрафні санкції.
У зв`язку з тим, що рішення суду про сплату боргу перед банком відповідачем виконано не було, банком донараховано відсотки з 31 грудня 2013 року по 29 серпня 2017 року на суму боргу 8032 грн.32 коп., а саме: сума боргу за простроченими відсотками 4901 грн. 62 коп., сума боргу за простроченною комісією -1425 грн., сума пені за простроченими відсотками 1343 грн.08 коп., сума пені за простроченною комісією - 362 грн. 62 коп., про що свідчить наявний в матеріалах справи розрахунок боргу по кредитному договору, а також розрахунки суми пені за простроченими відсотками та комісією. Пеня та комісія нараховані за період з 29 серпня 2016 року по 28 серпня 2016 року.
Про наявність несплачених чергових платежів за кредитом та необхідність повернення заборгованості за кредитним договором банком відповідачу надсилалось відповідне повідомлення від 07 лютого 2017 року.
З довідки Знам`янського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградскій області від 12 жовтня 2017 року вбачається, що станом на 01 жовтня 2017 року у виконавчій службі будь-яких виконавчих проваджень стосовно боржника ОСОБА_1 не перебуває. Виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа виданого Смілянським міськрайонним судом Черкаської області 12 березня 2014 року закінчено 26 вересня 2017 року у зв`язку зі стягненням боргу на користь ПАТ «АБ «Експрес-Банк» з заробітної плати боржника ОСОБА_1 в сумі 14 312 грн.28 коп.
У довідці Виробничого підрозділу Служби воєнізованої охорони «Знам`янський загін воєнізованої охорони» Регіональна філія «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 12 жовтня 2017 року зазначено, що ОСОБА_1 з 03 лютого 2015 року по 11 квітня 2016 року перебував в зоні АТО. У період з травня 2014 року по лютий 2017 року з його заробітної плати було утримано 14398 грн. 73 коп.
Відповідно до довідки Військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 07 квітня 2017 року ОСОБА_1 у період з 18 травня 2015 року по 27 травня 2015 року та з 12 серпня 2015 року по 02 березня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. 14 квітня 2016 року ОСОБА_1 видано посвідчення ветерана війни - учасника бойових дій.
Згідно довідки Знам`янського об`єднаного міського військового комісаріату від 10.11.2017 № 304, ОСОБА_1 дійсно проходив службу в Збройних Силах України по мобілізації в період з 03.02.2015 по 08.04.2016.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Виходячи із системного аналізу ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК (п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин).
Виходячи з цього та зважаючи на те, що після ухвалення вище згаданого рішення суду та до його повного виконання пройшов значний проміжок часу, то кредитор вправі був продовжувати нараховувати відсотки та пеню за даним договором, оскільки зобов`язання між ним та ОСОБА_1 не припинилися.
Отже з відповідача на користь банку підлягають стягненню прострочена заборгованість за відсотками та пеня за несвоєчасне погашення відсотків.
Доводи відповідача та його представника про те, що нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору та з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання не передбачено є хибними.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13).
За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту, в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (статті 261 ЦК України).
Така правова позиція, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК Україниє обов`язковою для всіх судів України, викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14 та від 22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14.
Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону. На підставі установчих документів або довіреності.
Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ в постанові № 6-2104 цс16.
Згідно з розрахунком, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками в сумі 4901 грн. 62 коп., яка нарахована за період з 03 січня 2014 року по 31 січня 2017 року. Згідно зі штампом, який міститься на поштовому конверті, даний позов надіслоно банком на адресу суду 31 серпня 2017 року.
Таким чином, заборгованість за простроченими вісотками та пенею за простроченими відсотками підлягає стягненню в межах позовної давності. А саме, прострочені відсотки починаючи з 31 серпня 2014 року (в межах трирічного строку позовної давності), пеня за простроченими відсотками починаючи з 31 серпня 2016 року (в межах річного строку позовної давності).
Відповідач в судовому засіданні пояснював, що після винесення Смілянським міськрайонним судом рішення, інакше ніж шляхом примусового стягнення у порядку виконання судового рішення, кошти (будь-які платежі) на погашення заборгованості ним не вносились. Наданий позивачем розрахунок не спростовує ці доводи відповідача та не свідчить, що відповідач чи його представник після 31 серпня 2014 року особисто вносили якісь кошти на погашення боргу, а не сам банк проводив зарахування вказаних сум, у відповідності з умовами договору на власний розсуд з грошового рахунку відповідача, а саме це стосується платежу здійсненого 07 березня 2017 року в сумі 98 грн. 27 коп.
Таким чином цей платіж не свідчить про переривання позовної давності, оскільки його стягнуто в примусовому порядку за рішенням Смілянського міськрайонного суду від 13 лютого 2014 року, та як надлишково стягнуту суму перераховано банком самостійно на погашення заборгованості нарахованої після ухвалення судом рішення. Позивачем протилежного не доведено.
Зазначені обставини також підтверджуються довідкою Виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони "Знам`янський загін воєнізованої охорони" від 12.10.2017 № НОР-3-08/3258 стосовно утриманих з ОСОБА_1 та перерахованих коштів. За даними вказаної довідки останнє перерахування за лютий 2017 року в сумі 530,83 грн. здійснено згідно документу про перерахування стягнутих коштів за №207 від 07.03.2017 року.
Крім того, відповідно до Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року № 303/2014 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року N 1126-VII) оголошено часткову мобілізацію, яка проводиться протягом 45 діб.
У ст.1 Закону України Про оборону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ наведено визначення основних термінів, які вживаються у такому значенні: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень; військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових зєднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.
Згідно з положеннями п.15 ст.14, ст.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Дія цього Закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Учасники антитерористичної операції користуються пільгами, зокрема передбаченою ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», про не нарахування штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, але для цього потрібно отримати посвідчення учасника бойових дій.
Порядок отримання статусу учасника бойових дій, який дає право на пільги, передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (зі змінами) «Про затвердження Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення».
Пунктом 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є, окрім інших, військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.
Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації дію п.п. З п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно до положень Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року, тобто з 18 березня 2014 року, та триває по теперішній час.
У частині четвертій статті 3 Закону № 3543-ХII зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно - територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку Припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави стверджувати, що у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Крім того, з відповіді Генерального штабу Головного Управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу збройних сил України від 01 жовтня 2015 року № 322/2/8417 вбачається, що виходячи з положень ст.1 Закону України Про оборону України з моменту оголошення Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17 березня 2014 року № 303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України Про демобілізаціюпісля стабілізації обстановки на сході України.
Судом встановлено, що відповідач у період з 03 лютого 2015 року по 08 квітня 2016 року проходив службу у Збройних Силах України по мобілізації і йому видано посвідчення учасника бойових дій.
Таким чином, позивачу банк не вправі був нараховувати проценти за користування кредитом, які нараховані в період з 27 лютого 2015 року по 31 березня 2016 року, оскільки ОСОБА_1 як мобілізований під час особливого періоду наділений пільгами, визначеними в Законі № 2011-ХІІ. Таким чином відсотки нараховані у вказаний період і вони ж перенесені на просрочку у період з 02.03.2015 по 31.03.2016 не підлягають стягненню з відповідача.
До того ж, суд не вбачає підстав для стягнення прострочених відсотків в сумі 218 грн. 20 коп., які винесені на прострочку станом на 04 січня 2017 року, оскільки з розрахунку боргу (колонка нараховані проценти), не вбачається, що взагалі мало місце нарахування відсотків у зазначеному розмірі.
Відтак, з огляду на вищевикладене з відповідача на користь банку підлягає стягненню борг за простроченими відсотками (колонка № 6, 7) на суму 2369,13 грн. (визначений шляхом додавання прострочених відсотків з колонки № 7 за період з 01.09.2014 за вирахуванням періоду з 02.03.2015 по 31.03.2016 включно (враховуючи, що відсотки за цей період нараховані з 27.02.2015 по 31.03.2016, і значення має в першу чергу період саме нарахування відсотків), за вирахуванням відсотків винесених на просрочку 04.01.2017 в сумі 218,20 грн. (оскільки факт нарахування відсотків у вказаному розмірі судом із представленого розрахунку не встановлено) та за вирахуванням коштів в сумі 98,27 грн., які зараховані банком 07.03.2017 в рахунок погашення заборгованості - колонка № 8, 9) та пеня за простроченими відсотками, нарахована у період з 31.08.2016 року в сумі 1335,21 грн. (за вирахуванням факту нарахування пені з 29.08.2016 по 30.08.2016 в сумі 7,87 грн. у зв`язку з її нарахуванням поза межами позовної давності), всього - 3 704,34 грн. (три тисячі сімсот чотири грн. тридцять чотири коп.).
Щодо позовних вимог банку в частині стягнення комісії по кредиту та суми пені за простроченою комісією, суд виходить з наступного.
За положеннями ч.2 ст.215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту.
Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.
Згідно з частинами першою, третьою ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки.
Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року.
З огляду на те, що відповідно до умов кредитного договору від 12 липня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».
За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
Нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
Крім того, відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).
Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу.
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.
Крім того, відповідно до ч.4ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
У розумінні п.17 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
Суд приходить до висновку, що комісія, визначена у кредитному договорі укладеному між сторонами у справі, не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», а виходячи зі змісту третього абзацу ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною.
Зазначене також підтверджується правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Отже, оскільки умови п.1.7 кредитного договору, є нікчемним у силу закону, а тому не потребує визнання правочину недійсним в окремому порядку, суд вважає, що у частині стягнення комісії як і пені за простроченною комісією слід відмовити, застосувавши вищезазначену правову позицію Верховного Суду України.
Також у відповідності до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню понесений ним документально підтверджений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес Банк» заборгованість за кредитним договором №100052/363/к3 від 12 липня 2013 року, в сумі 3 704,34 грн. (три тисячі сімсот чотири грн. тридцять чотири коп.) та судовий збір у розмірі 737,76 грн. (сімсот тридцять сім грн. сімдесят шість коп).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через даний суд до Апеляційного суду Кіровоградської області.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г.В. Берднікова