Справа № 750/727/17
Провадження № 2/750/624/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.,

секретар Носенко М.Ю.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

третя особа ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

24 січня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, в якому просить стягнути з відповідача 51 000 грн 00 коп. матеріальної шкоди та 100 000 грн 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтовується тим, що він 30 серпня 2015 року, близько 14 год. 00 хв., він повертаючись додому з дачі, яка знаходиться в районі Подусівки м. Чернігова, на зупинці «Вулиця Макаєвського» очікував свій тролейбус №5. До тролейбусу він зайшов на середні двері, тримаючись за поручні, пройшов далі, ближче до кабіни водія, оскільки там було вільніше (вільних місць для сидіння не було). Без будь-якого попередження про зачинення дверей та оголошення наступної зупинки тролейбус дуже різко розпочав рух. Приблизно за 15-20 метрів водій без будь-якого попередження зробив зупинку тролейбуса. Коли тролейбус зупинився, позивачу, як людині похилого віку, пасажир запропонував місце, проте під час посадки на сидіння водій різко розпочав рух тролейбусу, не попередивши про це пасажирів, внаслідок чого ОСОБА_3 впав на підлогу тролейбуса. Оскільки намагання самостійно піднятись були марними, він пролежав на підлозі тролейбуса до самої зупинки «Школа №13». У подальшому позивачеві допомогли піднятися кондуктор та пасажири тролейбуса, і позивач продовжив поїздку в тролейбусі стоячи на одній нозі, оскільки не міг сісти через сильний біль. На зупинці «Войкова» кондуктор та пасажир допомогли вийти ОСОБА_3 з тролейбуса, водій викликав карету швидкої допомоги та висадив усіх пасажирів з тролейбуса. Коли приїхала карета швидкої допомоги, позивача поклали на ноші, зробивши знеболювальну інєкцію. При цьому водій продовжив рух тролейбуса, тобто покинув місце дорожньо-транспортної пригоди, не повідомивши про неї працівників ДАІ.

У Чернігівській міській лікарні № 2 позивача помістили на лікування з діагнозом перелом кульшового суглобу. У Чернігівській міській лікарні № 2 ОСОБА_3 знаходився на лікуванні з 30 серпня 2015 року по 05 жовтня 2015 року, що підтверджується виписним епікризом №10773. У подальшому позивача перевели до Чернігівської обласної лікарні, де йому провели ендопротезування лівого кульшового суглобу ендопротезом з цементним типом фіксації Біконтакт-Екскулап. На лікуванні у Чернігівській обласній лікарні він знаходився з 09 лютого 2016 року по 09 березня 2016 року, що підтверджується випискою-епікризом з медичної карти.

У звязку з отриманою травмою, позивач просить стягнути матеріальну шкоду, повязану з лікуванням, у розмірі 51 000 грн 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на недоведеність завдання відповідачем як матеріальної, так і моральної шкоди.

Третя особа ОСОБА_4 вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Позивач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, думку третьої особи, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 30 серпня 2015 року позивач скористався послугами КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради з перевезення пасажирів. На зупинці «Вулиця Макаєвського» в м. Чернігові позивач, знаходячись у салоні тролейбуса №5, при спробі зайняти одне з місць для сидіння не втримався на ногах та впав, причиною чого став різкий рух тролейбуса. Піднявшись з підлоги тролейбуса, він простояв на одній нозі через сильний біль до зупинки громадського транспорту «Вулиця Войкова», де водій тролейбуса викликав карету швидкої допомоги та вийшли усі пасажири. Лікарі карети швидкої допомоги поклали позивач на ноші, зробивши знеболювальну інєкцію. Після цього водій продовжив рух тролейбуса, залишивши місце дорожньо-транспортної пригоди.

Вищевказані обставини встановлені з пояснень представників сторін, третьої особи та показань допитаних у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Крім того, у ході судового розгляду представник відповідача визнав факт отримання позивачем зазначеної у позові травми під час надання КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради послуг з перевезення.

02 вересня 2015 року до адміністрації КП «Чернігівське тролейбусне управління» ЧМР надійшла заява ОСОБА_3 щодо отримання компенсації за отриману травму внаслідок падіння в тролейбусі та моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Листом № 669 від 14 вересня 2015 року КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради повідомило позивачу, що за його зверненням було проведено службову перевірку, в ході якої зясувалося, що з приводу вищевказаної ситуації в діях водія не вбачається порушень ПДР, ПЕТТ та ПІВ. Також з листа убачається, що згідно пояснень кондуктора ОСОБА_9 падіння чоловіка, а саме ОСОБА_3, в тролейбусі сталося через 10-12 секунд після початку руху тролейбуса внаслідок того, що він не тримався за поручень під час початку руху тролейбуса (а.с. 5).

10.09.2015 заступником начальника КП «ЧТУ» ЧМР складено акт службового розслідування ДТП, за змістом якого 30.08.2015, близько 15.15 год., у салоні тролейбуса (інв. № 441) на маршруті № 5 під керуванням ОСОБА_4 в районі зупинки «вул. Макаєвського» сталося падіння пасажира ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, якого доставленого до травмпункту Чернігівської міської лікарні № 2 каретою швидкої допомоги. В акті також зазначено, що в діях водія не убачається яких-небудь порушень ПДР, ПЕТТ і ПІВ, але пасажиром було порушено п. 5 Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури і ЖКГ України № 329 від 09.10.2006, а саме пасажир, не тримавшись за поручні під час руху тролейбуса, порушив правила безпеки (а.с. 6).

Згідно з частинами першою - третьою ст. 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною пятою цієї статті передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини першої ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з частинами першою, другою - четвертою ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (частина перша ст. 61 ЦПК України).

У пунктах 4 - 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, повязану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших обєктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей обєктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

У пункту 6 цієї постанови розяснено, що особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України). Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у звязку з виконанням своїх трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоровю у звязку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обовязків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Згідно довідки КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради від 07.04.2017 № 23, ОСОБА_4 працює в Чернігівському тролейбусному управлінні на посаді водій тролейбуса, згідно наказу № 10-к від 18.01.2013, з 22.01.2013 по теперішній час.

Також, з бухгалтерської довідки КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради убачається, що тролейбус пасажирський ЗіУ-9, інвентарний номер 441, знаходиться на балансі відповідача.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 керував тролейбусом, який є джерелом підвищеної небезпеки, на підставі трудового договору з КП «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради, обовязок відшкодувати завдану позивачеві матеріальну та моральну шкоду покладається законом на відповідача як власника цього джерела підвищеної небезпеки, у звязку з чим доводи відповідача та третьої особи щодо відсутності з їх боку вини у завданні шкоди позивачу є необґрунтованими.

Факт спричинення позивачеві в результаті скоєної третьою особою дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, повязаної з витратами на лікування, на суму 43 339,56 грн підтверджується дослідженими судом у своїй сукупності доказами: виписним епікризом № 10773 із медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення ЧМЛ №2 (а.с. 9), випискою-епікризом з медичної карти №2100 травматолого-ортопедичного відділення КЛПЗ Чернігівська обласна лікарня» (а.с. 10), товарним та фіскальним чеками ТОВ «Фірма» СНГ» № від 25.02.2016 на суму 3 909,15 грн, квитанцією ФОП ОСОБА_10 №329509 від 26.02.2016 на суму 39 420 грн, фіскальним чеком КП «Ліки України» ЧОР від 07.10.2015 на суму 10,41 грн (ліки «Фенілін-Здоровя»).

Причинно-наслідковий звязок між іншими витратами на лікуванням позивача та травмою, отриманою у ДТП, ним не доведений та не узгоджується із записами у рекомендаціях лікарів, зазначених у виписних епікризах з медичної карти. Слід також зауважити, що 10.02.2016 у позивача зявилась виразкова хвороба 12 п/к, причинний зв'язок якої з отриманою ним травмою у ході судового розгляду не встановлений, у звязку з чим у суду, який не має спеціальних знань у галузі медицини, виникають обєктивні сумніви у необхідності застосування зазначених позивачем ліків саме для лікування наслідків закритого перелому шийки лівої стегневої кістки зі зміщенням, а не іншої хвороби. При цьому судом розяснювалося учасникам судового процесу право на звернення з клопотанням про призначення судово-медичної експертизи на предмет встановлення зазначеного причинно-наслідкового звязку, однак позивач цим правом не скористався, а суд не може з власної ініціативи призначати експертні дослідження.

Таким чином, загальний розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_11, становить 43 339,56 грн. Решта позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди не підтверджена належними доказами.

Відповідно до частин першої та другої ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичн ій особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом першим частини другої ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (частина перша ст. 1168 ЦК України).

Враховуючи всі зібрані та оцінені у справі докази, суд вважає, що позивач понесла моральні страждання у звязку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, скоєної 30.08.2015 ОСОБА_4

Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що після отриманої травми та лікування позивач пересувається за допомогою милиці, в нього погіршився життєвий уклад, змінився ритм життя, він змушений докладати додаткових зусиль для його організації, позбавлений можливості обслуговувати свою дачну ділянку.

Суд, враховуючи обставини справи та виходячи із засад розумності і справедливості, вважає, що позивачеві заподіяно моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Посилання відповідача на обовязок суду зменшити розмір відшкодування, ураховуючи поведінку ОСОБА_3, який не виконав свого обовязку під час руху триматись за поручень або інше пристосування, не можуть бути прийняті судом з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого ( а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У пункті 7 постанови від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ орієнтує суди нижчої ланки на те, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено правила дорожнього руху.

За змістом пункту 5.5 Правил користування трамваєм і тролейбусом у містах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 09.10.2006 № 329, та пункту 5.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 № 1306, пасажири, користуючись транспортним засобом, повинні сидіти або стояти (якщо це передбачено конструкцією транспортного засобу) в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування.

Поняття грубої необережності не охоплює собою просту необачність, а виявляється, зокрема, в нетверезому стані, нехтуванні правилами безпеки руху тощо.

У даному конкретному випадку з наявних у справі письмових доказів та показань свідків убачається, що під час виконання водієм належного КП «ЧТУ» ЧМР тролейбуса, ОСОБА_4, різкого руху вперед ОСОБА_3, намагаючись зайняти вільне місце для сидіння, не втримався та упав на підлогу тролейбуса.

Той факт, що ОСОБА_3 не тримався за поручень саме в момент різкого руху тролейбуса, не свідчить про допущену ним грубу необережність, адже пасажир намагався присісти на вільне пасажирське місце. При цьому початок руху був різким та несподіваним, що підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Таким чином, підстави для зменшення розміру відшкодування, яке визначене судом, відсутні.

Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 43 339 грн 56 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

У звязку з частковим задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути 1 280 грн судового збору.

Керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1168, 1172, 1187 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 213 - 215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 43 339 (сорок три тисячі триста тридцять девять) грн 56 коп.

Стягнути з комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5 000 (пять тисяч) грн 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з комунального підприємства «Чернігівське тролейбусне управління» Чернігівської міської ради на користь держави 1 280 (одну тисячу двісті вісімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений та оформлений 10.04.2017.

Суддя О.П. Супрун