Справа № 692/1121/16-ц
Провадження № 2/692/61/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12 квітня 2017 року Драбівський районний суд

Черкаської області

в складі: головуючого Задорожнього В.П.,

при секретарі Савенко О.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в смт. Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» м. Дніпро про визнання додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд прийняти рішення, яким визнати додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року, укладену між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», а також іпотечний договір № CSDOG8 від 21.04.2008 року, укладений між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений 22 квітня 2008 року державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 2078, недійсними, стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд позов задоволити. Представник позивача пояснив, що 21 квітня 2008 року позивач ОСОБА_2 уклав із Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» договір про іпотечний кредит № CSDOG8, згідно якого йому було надано грошові кошти у сумі 102000,00 грн. на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Радянська, буд. 8а. Виконання зобовязань за цим договором забезпечувалось іпотечним договором № CSDOG8, укладеним 21 квітня 2008 року між Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» та ОСОБА_2, посвідченим 22 квітня 2008 року державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 У 2008 році між позивачем ОСОБА_2 та Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року, згідно якої було змінено валюту кредиту на долари США, в результаті чого позивач не зміг виконувати свої зобовязання. Вважає, що позивача працівники банку навмисно ввели в оману, запропонувавши змінити валюту кредиту начебто в його інтересах, не розяснивши ризики та наслідки переходу на долар США, чим порушили вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року про надання споживачу необхідної інформації про умови кредитування. Зокрема, не було розяснено про можливі ризики зміни курсової різниці валюти. Позивачу дали лише підписати готову заяву і заявку на продаж іноземної валюти, нічого не пояснюючи. В результаті позивач змушений був сплачувати надмірні платежі. В 2016 році банк начебто погодився знову змінити позивачу валюту кредиту на гривню, проте коли позивач з керуючою Драбівським відділенням звернулись до Драбівської державної нотаріальної контори, щоб внести зміни до іпотечного договору, нотаріус відмовив, оскільки іпотечний договір забезпечував виконання зобовязань у валюті України, а не в доларах США. Після цього банк більше ніяких дій не вчиняв, на звернення позивача не реагує, заборгованість у доларах США росте. Оскільки в нотаріальній конторі позивач зясував, що істотні умови іпотечного договору (зміст, строки виконання) не відповідають змісту основного зобовязання за додатковою угодою, є підстави визнати його недійсним.

Представник відповідача по справі, повідомлений про розгляд справи в порядку ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявився втретє, в тому числі і в режимі відеоконференції, причини його неявки суд визнав неповажними.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із позовної заяви з доданими матеріалами, 21 квітня 2008 року позивач ОСОБА_2 уклав із Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» договір про іпотечний кредит № CSDOG8, згідно якого йому було надано грошові кошти у сумі 102000,00 грн. на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Радянська, буд. 8а, із процентною ставкою у розмірі 15,00 % на рік з кінцевим терміном погашення не пізніше 21 квітня 2023 року.

Виконання зобовязань за цим договором забезпечується: іпотекою нерухомого майна житлового призначення, розташованого за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Радянська, буд. 8а, договором поруки CSDOG8 від 21.04.2008 року, укладеним з ОСОБА_5, а також договором поруки № CSDOG8/1 від 21.04.2008 року, укладеним з ОСОБА_6.

Зокрема, 21 квітня 2008 року між Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № CSDOG8, посвідчений 22 квітня 2008 року державним нотаріусом Драбівської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 2078, згідно якого позивач зобовязувався: повернути відповідачу кредит у розмірі 102 000,00 грн. у строки та на умовах, зазначених у Договорі про іпотечний кредит; сплатити відповідачу відсотки за користування кредитом у розмірі 15,00 % річних, у строки та на умовах, визначених у Договорі про іпотечний кредит; відшкодувати відповідачу витрати, понесені в зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та інші витрати, що передбачені законодавством та Договором про іпотечний кредит; сплатити на користь відповідача штрафні санкції у випадку неналежного виконання зобов'язань за Договором про іпотечний кредит; сплатити відповідачу комісійну винагороду в разі дострокового погашення кредиту у строки та на умовах, визначених Договором про іпотечний кредит; відшкодувати відповідачу в повному обсязі інші витрати, пов'язані з обслуговуванням та виконанням Договору про іпотечний кредит та цього Договору. Предметом іпотеки визначено нерухоме майно житлового призначення, а саме: будинок зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 76,00 кв. м., житловою площею 51,00 кв. м., що знаходиться за адресою: Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Радянська, буд. 8а.

У 2008 році між позивачем ОСОБА_2 та Закритим Акціонерним Товариством ОСОБА_4 «ПриватБанк» було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року, згідно якої договір про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року було викладено в новій редакції. За змістом угоди позивач отримав кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № 9485 на строк з 04.09.2008 року по 21.04.2023. включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 21 718,80 доларів США на поліпшення якості окремого житлового будинку, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0 (нуль) % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3 (три) % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2. даного Договору. Зазначено, що станом на 04.09.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21-04-2008 року складав 102 512, 73 гривень, що еквівалентно 21 718,80 доларів США.

Вказана угода не містить даних про дату та місце її укладення, що перешкоджає встановити, коли саме і де сторони досягли домовленості з указаних в угоді умов. В новій редакції договору про іпотечний кредит дата його укладення вказана як 04 вересня 2008 року, незважаючи на те, що укладалась саме додаткова угода, а первинний договір укладався 21 квітня 2008 року. Дана обставина має значення для оцінки належності та сумлінності дій сторін при підготовці та укладенні додаткової угоди і вказує на те, що ретельності, зваженості та розсудливості при її укладенні представники банку, які готували проект угоди, не проявляли.

Тому, на думку суду, під час розгляду справи знайшли підтвердження доводи позивача про те, що при укладенні додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року відповідач навмисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення, про що також свідчить наступне.

З пояснень представника позивача, ініціатива переходу на іноземну валюту належала працівникам банку, що підтверджується змістом та часом створення документів, які готувались для укладення угоди (заява від імені ОСОБА_2 на російській мові від 03.09.2008 року, заява про продаж іноземної валюти, датована 04.09.2008 року із даними, які могли бути відомими лише працівникам банку). Суд враховує ту обставину, що угода готувалась в період настання та розвитку кризових явищ в економічній та фінансовій сферах в Україні, що є загальновідомим фактом, який доказуванню не підлягає. Укладанням додаткової угоди банк убезпечував себе від девальвації національної валюти та від можливих змін валютного курсу. Тобто, працівники банку усвідомлювали, що виникатимуть ризики платоспроможності позичальника, який працював в Україні і доходи отримував в національній валюті. Таким чином, відповідач при укладенні додаткової угоди діяв виключно в своїх інтересах, замовчуючи про суттєві ризики для позичальника, який, як споживач фінансових послуг, мав перебувати після укладення угоди у вразливому становищі. Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року (справа № 15-рп/2011), держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава повинна забезпечувати особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін, що відповідає міжнародній практиці. Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_7 Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Саме з цією метою Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг" частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" доповнено абзацом третім, згідно якого надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється.

Відповідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно ч.2 ст.230 ЦК України, обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За змістом ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, несправедливими є умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Із досліджених в судовому засіданні доказів суд зробив висновок, що замовчуванням та нерозясненням позивачу ризиків виконання додаткової угоди, працівники банку не лише умисно ввели його в оману, а й порушили свої службові обовязки при її укладенні.

Згідно вимог п. 2.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Крім того, вимогами п.п. 3.1.,3.2,3.3.,3.4 вказаних Правил передбачено надання споживачу детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Жодних письмових повідомлень про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту позивачу не надавалось.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач умисно не надав вказану інформацію позивачу та не попередив його про реальні ризики, які він несе у разі коливання курсу іноземної валюти, тим самим ввівши ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину, що у відповідності до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», розцінюється як елемент нечесної підприємницької практики, використання якої заборонено Законом.

В такому разі, укладений за таких умов спірний кредитний правочин є недійсним і в силу ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, позовна вимога про визнання недійсним іпотечного договору № CSDOG8 від 21 квітня 2008 року не підлягає задоволенню, оскільки у звязку із визнанням недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, залишається чинним договір про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21 квітня 2008 року, якому відповідає зміст іпотечного договору № CSDOG8, укладеного 21 квітня 2008 року. Вказаний договір відповідає вимогам чинного законодавства як по формі, так і по змісту.

Беручи до уваги, що судом задоволено одну із заявлених позивачем позовних вимог, а в задоволенні іншої відмовлено, відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені (квитанція Ощадбанку (ТВБВ 10023/018) № 44 від 12.12.2016 року) судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог в сумі 551 грн. 21 коп.

Керуючись ст.ст. 57 ч. 2, 60 ч. 1, 88, 208,209,210,212,214,215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» м. Дніпро про визнання додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору недійсними задоволити частково.

Визнати додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № CSDOG8 від 21.04.2008 року недійсною.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» м. Дніпро на користь ОСОБА_2 судові витрати за сплачений судовий збір за одну із задоволених позовних вимог в сумі 551 (п»ятсот п»ятдесят одна) грн. 21 коп.

Копію рішення направити відповідачу у справі.

Письмова заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до суду, який ухвалив заочне рішення. Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів до апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд з дня його проголошення. В такому ж порядку може бути оскаржене заочне рішення відповідачем в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та сторонами в разі постановлення повторного заочного рішення. При цьому особи, які не були присутні у судовому засіданні, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий :

Повний текст рішення виготовлено 13.04.2017 року