Справа № 466/5727/17 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/6811/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М.,Шандри М.М.,

секретаря: Симець В.І.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про індексацію аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про індексацію аліментів провадженням закрито.

Дану ухвалу оскаржила ОСОБА_5 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що ухвала суду постановлена внаслідок грубого порушення норм процесуального права. Вказує на відсутність підстав закриття провадження у справі, оскільки позивачкою заявлено абсолютно відмінний позов, з повністю нетотожним предметом та підставами такого, спір між сторонами з якого станом на день постановлення оскаржуваної ухвали судом не вирішено.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Статтею 7 цього Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду (складу суду), але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року, "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року та "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року").

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-342цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Закриваючи провадження у справі, районний суд виходив з того, що даний спір вже був вирішений судом, що стверджується матеріалами справи № 466/1069/13-ц (справа про стягнення аліментів), адже обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, що зобов'язує державного виконавця проводити такі індексацію автоматично, без додаткового судового рішення та без відкриття виконавчого провадження у даній частині.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна.

Спірні правовідносини в даній справі є похідними від правовідносин у справі № 466/1069/13-ц, в якій постановлено судове рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але вони не є тотожними, а відтак і невирішеними у справі № 466/1069/13-ц у зв'язку з відсутністю однієї зі складових, необхідних для застосування п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, а саме тотожної підстави позову. У цій справі підставою позову є невиконання відповідачем обов'язку перед позивачем зі сплати індексації розміру аліментів, нарахування та стягнення яких органом ДВС не проводилось. У справі № 466/1069/13-ц, в якій постановлено 01 квітня 2013 року рішення, підставою позову було невиконання відповідачем свого обов'язку щодо утримання дітей сторін у справі.

При цьому колегія судів враховує, що відповідно до ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції Закону України № 1404-VIII від 2 червня 2016 року) виконавцем здійснюється визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Також виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Беручи до уваги наведене, провадження індексації розміру аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі виходить за межі повноважень державного виконавця, на виконані в якому перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що районний суд дійшов помилкового висновку про необхідність закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п. 4 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 311, 313, п. 2 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2017 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді: