Справа № 161/2947/16-ц
Провадження № 2/161/319/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань - Стецюка Р.В.,

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, --

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання недійсним заповіту.

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй частину квартири АДРЕСА_1. Як єдиний спадкоємець, не звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини оскільки вважав, що прийняв її шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інших спадкоємців за законом немає. Однак, в грудні 2015 року стало відомо, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла відповідачу у справі. Вважає, що під час складання заповіту його мама не усвідомлювала своїх дій в силу похилого віку, її волевиявлення не було вільним. Окрім того, остання перебувала на стаціонарному лікуванні та не могла бути присутньою в нотаріуса під час його складання.

А тому, просив визнати недійсним заповіт від 15.05.2012, складений ОСОБА_5, посвідчений державним нотаріусом Другої Луцької державної нотаріальної контри Горбатюком В.І., за реєстровим № 2-562.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_7 вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві підстав. Просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Суду пояснили, що заповідач ОСОБА_5 на час складання оспорюваного заповіту була психічно здорова. Позивач не доглядав за своєю матір'ю, зловживав спиртними напоями, неодноразово чинив насилля вдома. Заповіт померла склала на свою племінницю, оскільки та її доглядала з 2003-2004 року і до смерті. Просили в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3, допитана як свідок у даній справі, суду пояснила, що в лютому 2012 року її тітка захворіла на малокрів'я, її поклали в лікарню, вона була при свідомості та при пам'яті. Після того, як виписали з лікарні, постійно її доглядала, приїжджала до неї. Одного разу, ОСОБА_5 попросила лишити їй паспорт, для чого він їй був потрібен не пояснювала. Пізніше попросила приїхати до неї разом з чоловіком, і показала складений заповіт. Просила про існування заповіту нікому не розповідати, поки вона жива. Син їй грошима не допомагав, забирав її заощадження. Позивач зловживав алкогольними напоями. ОСОБА_5 вирішила заповісти квартиру їй, щоб син її не втратив.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 15.05.2012 ОСОБА_5 на випадок смерті було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом 2-ї Луцької державної нотаріальної контори Горбатюком В.І., зареєстрований в реєстрі за № 2-562, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалось, і все те, що буде їй належати на день смерті, у тому числі належну їй частину квартири АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_3 (а.с. 6).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 (а.с. 5).

Позивач ОСОБА_2 є сином, а відповідач ОСОБА_3 - племінницею померлої ОСОБА_5

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала свої дії та (або ) не могла керувати ними, може бути визнано недійсним за позовом цієї особи, а у разі смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права та інтереси порушені.

Оспорюючи заповіт сторона позивача покликається, в тому числі і на те, що внаслідок хворобливого стану заповідач перебувала в такому стані, що перешкоджав їй розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Однак, такі твердження сторони позивача не відповідають встановленим обставинам справи.

Жодних доказів того, що заповідач ОСОБА_5 перед смертю хворіла на захворювання, яке б впливало на психічний стан її здоров'я позивачем не надано, і такі обставини не встановлені в ході судового розгляду.

З пояснень в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 (чоловіка відповідачки) з'ясовано, що його дружина раз в два тижні їздила допомагати ОСОБА_5 Син на той час був в тюрмі. Під час одного з візитів ОСОБА_5 попросила, щоб його дружина привезла їй паспорт. Пізніше показала складений заповіт, але просила нікому не казати. Син з матір'ю не мирився, випивав, сусіди не раз дзвонили, казали що дебоширить.

З пояснень свідка ОСОБА_9, дільничного, з'ясовано, що позивач був на обліку після звільнення з місць позбавлення волі. Один раз складав на нього протокол. Після смерті ОСОБА_5 відповідач приходила на опорний пункт, жалілася на нього, бо був спір за квартиру. З померлою до смерті спілкувався, вона більш-менш адекватно говорила.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що позивач живе з її дочкою. Вона бувала в квартирі. ОСОБА_5 отримувала пенсію і ховала. Відповідача за три роки в квартирі не бачила. Але на похороні усім керувала ОСОБА_3

Окрім того, висновком судово-психіатричної експертизи №38 від 10.02.2017, з наданих для дослідження матеріалів не встановлено даних про наявність у ОСОБА_5 під час складання заповіту 15.05.2012 року психічного розладу, котрий би позбавляв її можливості розуміти свої дії та керувати ними (а.с. 54-56).

Враховуючи зовнішні обставини складання заповіту, як то перебування заповідача в ясній свідомості протягом усього періоду до складання заповіту, відсутність жодних даних про можливу тимчасову недієздатність, а також те, що заповіт був складений на користь племінниці (близької людини), суд дійшов висновку про надуманість підстав щодо не усвідомлення заповідачем своїх дій під час складення заповіту, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною позивача не надано жодного належного доказу про те, що волевиявлення заповідача не відповідало її внутрішній волі, що вона саме на час укладання заповіту не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, правових підстав визнання заповіту недійсним, пов'язаних з порушенням умов дійсності правочину, передбачених ч.1 ст.215, ч. 3 ст.203, ч.1 ст.225 ЦК України судом не встановлено, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 13, 15, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 4, 10, 11, 203, 209, 215, 216, 1233-1236, 1248, 1257 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій