Номер провадження: 22-ц/785/1237/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.

при секретарі Сідлецькій Ю.С.

у відкритому судовому засіданні

розглянула апеляційну скаргу представника ОСОБА_2,

на рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 24.11.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання частки у спільній сумісній власності, виключення цієї частки із заповідального спадкового майна, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом, стягнення грошових коштів на поховання та догляд, -

ВСТАНОВИЛА:

в вересні 2013року позивач ОСОБА_2 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеса до ОСОБА_3 з позовом про визнання права власності.

Уточнив позовні вимоги просила визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, посилаючись на те, що вартість квартири збільшилася у звязку з проведенням капітального ремонту, визначити її частку в зазначеній квартирі в розмірі ? частини, виключити цю частку із заповідального спадкового майна, визнати за нею право власності на ? частку квартири, визнати за нею право власності на ? частку зазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом та стягнути з відповідача на її корить половину суми, затраченої на поховання, утримання, догляд та лікування спадкодавця ОСОБА_4

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням суду першої інстанції від 17.01.2014року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково(а.с.154-157,т1).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.04.2014року апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 відхилена, рішення місцевого суду від 17.01.2014року залишено без змін(а.с.210-212,т1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014 року за касаційною скаргою ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції від 17.01.2014року, ухвала апеляційного суду Одеської області від 25.04.2014 року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.250-253,т1).

При новому розгляді справи позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач позов не визнала.

Рішенням суду першої інстанції від 24.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, визначення частки у спільній сумісній власності та виключення цієї частки із заповідального спадкового майна, визнання права власності на частину квартири, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за заповітом та стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3223,87 грн, що складає половину суми, витраченої на поховання ОСОБА_4.

В іншій частині позову відмовлено

Вирішено питання щодо судових витрат(а.с.151-155,т2).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_5 оскаржує законність рішення місцевого суду від 24.11.2016року в частині відмови в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, визнання частки у спільній сумісній власності, виключення цієї частки із заповідального спадкового майна, визнання права власності на ? частину квартири.

В решті законність рішення місцевого суду апелянтом не оскаржується.

До суду апеляційної інстанції позивач, її представник не зявилися, позивач про день і час розгляду справи повідомлена, що підтверджується зворотним повідомленням, яке приєднано до справи.

Відповідач ОСОБА_3, її представник надали свої заперечення, вважають рішення законним.

У відповідності з вимогами ст. 305ч2 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, заперечення на скаргу, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 303ч1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням вимог процесуального закону колегія перевіряє законність рішення суду в частині відмови в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності, визнання частки у спільній сумісній власності, виключення цієї частки із заповідального спадкового майна, визнання права власності на ? частину квартири.

В обґрунтування цієї частини своїх позовних вимог позивач ОСОБА_2 посилалася на наступне.

З 1987р. вона проживала однією сімєю з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2. В 1993р. за вказаною квартирою було проведено обмін на квартиру АДРЕСА_1. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.1993 року було визнано договір обміну житловими приміщеннями дійсним, рішення є чинним. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_4П.( спадкодавець).

13 січня 2001 року позивач та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.

Позивач посилалася на те, що квартира, власником якої став ОСОБА_4 була у непридатному для проживання стані, потребувала капітального ремонту, протягом 2008 року позивач провела капітальний ремонт усієї квартири за свої кошти, оскільки ОСОБА_4, був інвалідом 2 групи, не працював, лише отримував пенсію, додаткових доходів не мав. Тяжка хвороба ОСОБА_4 також потребувала лікування та значних фінансових витрат на лікування, інші потреби побуту, всі ці витрати несла позивач за рахунок своєї заробітної плати.

27.03.2013р. ОСОБА_4 помер, але за життя ним був складено заповіт за яким спірну квартиру він заповідав позивачці та відповідачці в рівних частках.

Як зазначала позивач, поховання ОСОБА_4 було здійснено за її рахунок.

Позивач посилалася на те, що вартість спірної квартири була збільшена за рахунок її коштів за які вона зробила капітальний ремонт. Позивач вважала, що має право на ? частку квартири АДРЕСА_3, просила визнати за нею право власності на вказану частку у спільній сумісній власності, виключити цю частку із заповідального спадкового майна. Решта, ? частка спірної квартири є спадковою масою, яка має бути розділена між нею та відповідачем по ? частині кожній.

Звернута увага, що вказані позовні вимоги позивача ОСОБА_2 розглядалися судом першої інстанції вдруге.

Першим рішенням суду від 17.01.2014року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково (а.с.154-157,т1).

Квартира АДРЕСА_4 була визнана обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_2- ОСОБА_4

Визначена частка ОСОБА_2 у спільній сумісній власності вказаного нерухомого майна, що складає ? частину спірної квартири, вказана частка виключена із заповідального майна.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку вказаного нерухомого майна.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частку спірної квартири у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.04.2014року апеляційна скарга відповідача ОСОБА_3 відхилена, рішення місцевого суду від 17.01.2014року залишено без змін(а.с.210-212,т1).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014року за касаційною скаргою ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції від 17.01.2014року, ухвала апеляційного суду Одеської області від 25.04.2014року скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.250-253,т1).

Скасувавши судові рішення Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй ухвалі звернув увагу на те, що задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спірної квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання частки ОСОБА_2 у цій квартирі у розмірі ? частини, виключивши цю частку із заповідального спадкового майна, визнав за нею право власності на цю частку, суд не зясував фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи:

не зясував збільшення вартості майна та істотність такого збільшення шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості спірної квартири в стані, що існував до поліпшення, та її вартості після поліпшення, та не зазначив у рішенні, що квартира істотно збільшилася у своїй вартості саме внаслідок проведення капітального ремонту а не з тенденції до загального подорощення обєктів нерухомості.

Крім того, суд не звернув увагу, що спірна квартира знаходиться у багатоповерховому будинку, внаслідок поліпшена як загальна площа так і жила площа не змінилася, у звязку з чим дійшов передчасного висновку, про задоволення позову у цій частині вимог позивача.

Відповідно до вимог ст. 338ч4 ЦПК України висновки і мотиви з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Під час нового розгляду в суді першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_4 за життя, належала квартира АДРЕСА_1, яка складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м, загальною площею 43,4 кв.м. на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.1993 року, яким було визнано договір обміну житловими приміщеннями дійсним.

ОСОБА_4 13.01.2001 року уклав шлюб з ОСОБА_2І.(а.с.6 т.1)

01.04.2009р. ОСОБА_4 було складено заповіт, за яким нерухоме майно, що належало йому, спірну квартиру АДРЕСА_1 в рівних частках він заповів ОСОБА_2 та ОСОБА_3В.(донька)(а.с.8 т.1)

ОСОБА_4 помер 27.03.2013 року (а.с.7 т.1)

Після його смерті відкрилася спадщина на спірну квартиру АДРЕСА_5, його спадкоємцями за заповітом є сторони по справі.

За даними технічних паспортів спірна знаходиться на другому поверсі пятиповерхового житлового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 26,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. і відсутні будь-які відмітки про збільшення житлової або загальної площі квартири. (а.с.23-24, 270-271, т.1)

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) до шлюбу.

Згідно до ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу суттєво збільшилося у своїй вартості в наслідок спільних трудових або грошових витрат або витрат іншого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В підтвердження своїх доводів на збільшення вартості нерухомого майна позивач посилалася на копію копія договору №123 від 09.07.2008 року, який було укладено ОСОБА_2 з ТОВ «БІЛД РАЙД» про виконання робіт, предметом якого було виконання капітального ремонту квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 та акт приймання виконаних робіт № 12 від 18.10.2008 року, згідно якого ОСОБА_2 прийняла роботу вартість якої склала 57 600 грн. (а.с.20-21 т.1). Між тим, у судовому засіданні представником позивачки не надано доказів, що зазначена в акті прийняття виконаних робіт № 12 від 18.10. 2008 року, вартість виконаних робіт дійсно була сплачена позивачем на розрахунковий рахунок підприємства ТОВ «БІЛД РАЙД», не було надано квитанції про сплату коштів за проведений ремонт.

В пункті 2.2. договору про виконання робіт від 09.07.2008 року, зазначено що підставою для виплати суми коштів визначених в пункті 2.1. є акт виконаних робіт, тобто акт виконаних робіт є лише підставою для оплати за проведені роботи і не є доказом оплати за проведення ремонтних робіт.

В матеріалах справи є довідка ТОВ «БІЛД РАЙД» від 24.02. 2014 року, за підписом директора підприємства ОСОБА_6, про те що ТОВ «БІЛД РАЙД» не проводило ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_7, не укладало з ОСОБА_2 договорів на виконання робіт. Також в довідці зазначено, що договір про виконання робіт від 09.07.2008 року та акт виконаних робіт, які були підписані засновником ОСОБА_7, є грубою підробкою. В довідці також зазначено, що ТОВ «БІЛД РАЙД» в період, який зазначений в договорі про виконання робіт № 123 від 09 липня 2008 року, не здійснював підприємницької діяльності. (а.с.196 т.1)

В якості доказу, що з директором підприємства не укладався договір на проведення робіт, до суду надано ОСОБА_8 з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців станом на 09.07.2008 року, в якому зазначено, що особою уповноваженою представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або особою, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, в тому числі підписувати договори є лише керівник - підписант ОСОБА_6, що також підтверджує що ОСОБА_7, який є засновником підприємства, не має права підпису договорів та представляти інтереси підприємства у правовідносинах з третіми особами. (а.с.197-202 т.1)

Також в матеріалах справи є висновок експерта науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ГУ МВС України в Одеській області від 06.02.2015р., відповідно до якого встановлено не повну відповідність дійсно виконаних робіт тим, що вказані в акті № 12 від 18.10. 2008 року. (а.с.21-45 т.2).

Під час нового розгляду по справі неодноразово призначалася судові будівельно-технічні експертизи. Згідно до висновку № 182/2015 від 26.02.2016 року встановлено, що в квартирі АДРЕСА_7 виконані ремонтні роботи, однак встановити період коли вони були виконані не є можливим. (а.с.80-92 т.2).

В судовому засіданні представник позивача посилався на те, що вартість проведених ремонтних робіт в спірній квартирі з використанням придбаних матеріалів в 2008р. складає 93100грн., що еквівалентно 18435,64 дол.США, однак підтвердити документально вказану суму він не зміг, оскільки матеріали позивачкою були придбані на Малиновському ринку м.Одеса та квитанції по цим матеріалам відсутні. Позивач, яка була допитана судовому засіданні як свідок, підтвердила, що надати докази того, що на ремонт були витрачені саме її кошти, вона не може, квитанцій про оплату ремонтних робіт у неї відсутні.

Судом першої інстанції допитані свідки зі сторони позивача: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які пояснювали, що позивачем та її чоловіком ОСОБА_4 в 2008-2009 р.р. в спірній квартирі був проведений ремонт. При цьому свідок ОСОБА_10 пояснювала, що у спірній квартирі ремонтні роботи виконувалися за сумісні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_4, але більша їх частина належала саме ОСОБА_8, вартість ремонту їй не відома. Свідок ОСОБА_11 вказувала на те, що ремонт був капітальний, зі слів позивача їй відомо, що за ремонтні роботи платила позивачка, яка придбала будівельні матеріали, чи були ці кошти сумісними, вона не знає. Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили, що позивачка дійсно почала проживати з ОСОБА_4 біля тринадцять років до реєстрації шлюбу.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна враховується, що збільшення вартості повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути саме істотне збільшення вартості майна як обєкту, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту.

Судом було встановлено, що позивач та ОСОБА_4 проживали однією сімєю до реєстрації шлюбу у 2001 році на час дії Кодексу про шлюб та сімю України. Відповідно ст. 156 ч 3 ЖК УРСР члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Суд зазначив, що посилання позивача по справі та її представника на те, що позивачем було сплачено гроші за проведення капітального ремонту, в результаті якого збільшилася вартість спірної квартири не дає підставу вважати спірну квартиру обєктом права спільної сумісної власності, оскільки позивач, як дружина ОСОБА_13, зобовязана була брати участь в утриманні майна, яким вона користувалася за згодою свого чоловіка. Чоловік позивача, ОСОБА_4 за своє життя оцінив все, що зробила для нього позивач і склав заповіт на користь дружини, позивача по справ, а також на користь свої доньки, відповідача ОСОБА_3, розділивши своє майно між ними в рівних частках.

Колегія вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в частині позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спірної квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання частки ОСОБА_2 у цій квартирі у розмірі ? частини, виключити цю частку із заповідального спадкового майна, визнав за нею право власності на цю частку є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам закону і доказам, що зібрані по справі, тому апеляційна скарга відхиляється рішення місцевого суду в цій частині залишається без змін.

В іншій частині законність рішення сторонами не оскаржується, судом не перевірялася.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п1,315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеса від 24.11.2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання частки у спільній сумісній власності, виключення цієї частки із заповідального спадкового майна, визнання права власності на частку у спільній сумісній власності залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

ОСОБА_14

ОСОБА_15