АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та припинення права спільної часткової власності за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 листопада 2017 року,

встановила:

ОСОБА_2 у травні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та припинення права спільної часткової власності.

Вказувала на право власності на 40/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ.А, навісу літ.В, сараю літ.Е, вбиральні літ.Д, навісу літ.З, вигрібної ями П, ? криниці, ? огорожі, ? замощення.

Також зазначала, що ОСОБА_1 належить право власності на 60/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ.Б, підвалу І, котельні П, вигрібної ями IV, ? криниці, ? огорожі, ? замощення.

Посилаючись на неприязні стосунки, просила виділити в натурі із будинковолодіння АДРЕСА_1 40/100 частин, що складаються житлового будинку літ.А, навісу літ.В, сараю літ.Е, вбиральні

Справа №727/ 3467/16-ц Головуючий у 1 інстанції Семенко О.В.

Провадження №22-ц/794/1344/17 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 2/5

літ.Д, навісу літ.З, вигрібної ями П, ? криниці, ? огорожі, ? замощення.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 збільшила позовні вимоги, просила виділити у власність ОСОБА_2 в натурі 40/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ.А-І, Аі, підвалу І, навісу літ.В, навісу літ.З, сараю літ.Е, вигрібної ями IV, залишивши у спільній частковій власності ? колодязя літ.І, ? огорожі 1-4, ? замощення Ш.

Право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на будинковолодіння АДРЕСА_1 припинити.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 листопада 2017 року у позові відмовлено.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та припинення права спільної часткової власності задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та припинення права спільної часткової власності, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.356, ч.1 ст.367 ЦК України, ч.1 ст.376 ЦК України та дійшов висновку, що будинковолодіння АДРЕСА_1 не підлягає поділу (виділу).

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що до складу будинковолодіння АДРЕСА_1 входять самочинно збудовані об»єкти нерухомого майна добудова до житлового будинку літ.Б, прибудова літ.А до житлового будинку літ.А, навіс літ.В, навіс літ.З.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 листопада 2017 року відповідає наведеним нормам.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

За змістом статей 27 та 31 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 1 ч.6 ст.130 ЦПК України, суд уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_2, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є виділення в натурі із будинковолодіння АДРЕСА_1 40/100 частин.

На підставі ч.2 ст.355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності викладено у ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

За змістом ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Єдиною відмінністю поділу об'єкта нерухомого майна, що є у спільній частковій власності від виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, є наслідки, до яких вони призводять.

У результаті поділу майна право спільної часткової власності на такий об'єкт припиняється.

Що стосується виділу частки із майна, то він припиняє права спільної часткової власності лише для особи, яка отримала в натурі свою частину.

Отже, поділом є вихід з кола співвласників всіх суб'єктів права, а виділом - лише одного співвласника зі складу більше двох співвласників.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 набуто право власності на 60/100 часток будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 13 квітня 2002 року (а.с.44 т.1).

На підставі договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Балан Р.Б. 13 квітня 2002 року, у власність ОСОБА_1 перейшли житловий будинок літ.Б, підвал І, котельня П, ? криниці, ? огорожі, ? замощення.

До матеріалів справи приєднано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на 40/100 частин будинковолодіння АДРЕСА_1, яке складається з двох житлових будинків, видане Чернівецькою міською радою 26 грудня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2001 року №884/21 взамін договору дарування (а.с.7).

З огляду на наведене предметом позову ОСОБА_2 є поділ будинковолодіння АДРЕСА_1, що є у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

У розумінні ч.1 ст.376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15.

Судом першої інстанції встановлено, що до складу будинковолодіння АДРЕСА_1 входять самочинно збудовані об»єкти нерухомого майна добудова до житлового будинку літ.Б, прибудова А1 до житлового будинку літ.А, навіс літ.В, навіс літ.З.

Водночас п3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, визначено, що не є самочинним будівництвом, зокрема для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, теплиць, вбиралень, погребів та ін.

Навіс літ.В, навіс літ.З. не є самостійними об'єктами права власності, є приналежністю до будинковолодіння АДРЕСА_1 як головної речі (ст.186 ЦК України).

Відповідно до п.11 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна у разі виявлення змін щодо складу, технічного стану, власників будинків тощо, суб'єкти господарювання вносять до інвентаризаційних документів відповідні виправлення та доповнення.

Разом з тим п.2.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, визначено, що прибудовою ( до житлового будинку) є частина будинку, розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з осною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків.

До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення (тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо).

Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1.Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року № 146).

Судом першої інстанції встановлено здійснення ОСОБА_2 добудови веранди до житлового будинку літ.А самочинно.

Також з матеріалів справи вбачається здійснення ОСОБА_1 добудови другого поверху до житлового будинку літ.Б самочинно.

Наведене стверджується технічним паспортом на будинковолодіння АДРЕСА_1, висновком судової інженерно-технічної експертизи судового експерта Юзвенко Р.В. від 30 травня 2017 року №411.

Встановивши самочинні добудови веранди до житлового будинку літ.А та другого поверху до житлового будинку літ.Б , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що не підлягає поділу (виділу) будинковолодіння АДРЕСА_1, до складу якого входять самочинно побудовані об'єкти нерухомого майна.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не застосовано положення п.3.11 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна від 18 червня 2007 року № 55.

За змістом п.3.11 Інструкції за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону.

Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не

включаються.

Натомість, самочинні добудови веранди до житлового будинку літ.А та другого поверху до житлового будинку літ.Б не є самостійними об»єктами нерухомого майна, входять до складу житлового будинку літ.А та житлового будинку літ.Б відповідно.

З огляду на наведене судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючичь п.1 ч.1 ст.307, ч.2 ст.308 ЦПК Цкраїни, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 2 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Н.Ю. Половінкіна

Судді М.І. Кулянда

О.О. Одинак