АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Доповідач Приходько Л.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Приходько Л.А.,

суддів: Бездрабко В.О.,

Кузнєцової О.А.,

секретар Зварич С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року у справі

за позовом

ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про внесення змін до кредитного договору та додаткової угоди,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про внесення змін до кредитного договору та додаткової угоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 17 серпня 2005 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір №HEH0GF00001531, за умовами якого відповідач зобов'язувався надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк 240 місяців по 17 серпня 2025 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 26727,00дол.США, зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту.

Пунктом 1 Кредитного Договору передбачена сплата нею комісії в розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати плюс сума, розрахована у відповідності до п.3.11 договору.

18 листопада 2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, згідно якої п. 1 викладено в наступній редакції: «Банк зобов'язувався надати Позичальникові» кредитні кошти на строк з 17-08-2005 р. по 17-08-2025 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 28922,35 дол.США на наступні цілі: 5000,00 дол. США на придбання нерухомості, а також у розмірі 8222,35 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,00% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 договору.»

Посилаючись на те, що умови договору, які містяться в п. 1 Договору в частині визначення комісії у розмірі 0,22% та п. 3 Додаткової угоди в частині визначення винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, є такими, що не відповідають вимогам законодавства, що регулюють спірні відносини, а саме Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про банки та банківську діяльність» просила суд внести зміни:

- у п. 1 кредитного договору №HEH0GF00001531 від 17.08.2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» та викласти його в наступній редакції: «Банк зобов'язувався надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк 240 місяців по 17 серпня 2025 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 26727,00 доларів США з наступною метою: на придбання нерухомості (двокімнатної квартири загальною площею 49,5кв.м., розташованою за адресою АДРЕСА_1) у розмірі 20700,00 доларів США та на оплату страхових платежів у розмірі 6027,00 доларів США зі сплатою за користування Кредитом процентів у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту»;

- у пп.1 п.3 додаткової угоди до кредитного договору №HEH0GF00001531 від 17 серпня 2005 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» та викласти його в наступній редакції: «Банк зобов'язаний надати позичальникові кредитні кошти на строк з 17 серпня 2005 року по 17 серпня 2025 року включно у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 28922,35 доларів США на наступні цілі: 20700,00 доларів США на придбання нерухомості, а також у розмірі 8222,35 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом. Періодом сплати вважати період з «17» по «24» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, починаючи з 18 листопада 2011 року, Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 306,43 доларів США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №1)».

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги представник ПАТ КБ «Приватбанк» Кобзарь Ю.Б. зазначила, що на її думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 17 серпня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №HEH0GF00001531, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк 240 місяців по 17 серпня 2025 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 26727,00доларів США на придбання нерухомості (двокімнатної квартири загальною площею 49,5кв.м., розташованою за адресою АДРЕСА_1) у розмірі 20700,00 дол. США та на оплату страхових платежів в сумі 6027,00доларів США зі сплатою за користування кредитом процентів у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та комісії в розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати плюс сума, розрахована відповідно з п.3.11 договору (п. 1 Договору).

18 листопада 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №HEH0GF00001531 від 17 серпня 2005 року, за умовами якого «Банк зобов'язувався надати Позичальникові» кредитні кошти на строк з 17-08-2005 р. по 17-08-2025 р. включно, у вигляді не поновлювальної лінії у розмірі 28922,35 дол.США на наступні цілі: 5000,00 дол. США на придбання нерухомості, а також у розмірі 8222,35 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,00% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 договору.»

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів істотного порушення відповідачем кредитного договору і не доведено інших підстав, передбачених законом для внесення змін до кредитного договору та додаткової угоди.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Отже підставою зміни або розірвання договору за рішенням суду є таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. При цьому сторона, яка ставить питання про розірвання або зміну договору, має довести наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, у відповідності до статті 60 ЦПК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо внесення змін до пункту 1 Кредитного договору №HEH0GF00001531 від 17 серпня 2005 року та пункту 3 додаткової угоди № 1 від 18 листопада 2011 року, позивачка посилається на порушення вимог діючого законодавства України про захист прав споживачів, а саме, що умови договору, які містяться в цих пунктах є несправедливими, оскільки порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоду споживачеві, оскільки визначення сплати комісії у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця є необґрунтованими та значною мірою позбавляє її того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При цьому жодних обставин, які б свідчили про істотне порушення договору Банком, позивачка не зазначає.

Під час розгляду справи позивачка, на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів про допущення відповідачем істотного порушення Кредитного Договору та Додаткової угоди до Кредитного Договору, а також наявність, завданої цим порушенням їй шкоди.

Доводи апеляційної скарги не містять в собі даних, згідно яких би вбачалось, що з боку відповідача мало місце істотне порушення договору, який був укладений між сторонами у даній справі, а лише зводяться до аналізу окремих пунктів цього договору на їх відповідність вимогам чинного законодавства та інтересам позичальника.

Посилання позивача на те, що умови договору в частині сплати комісії та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,22% від суми виданого кредиту щомісяця суперечать чинному законодавству, а саме Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про банки та банківську діяльність» можуть бути підставою для визнання цих положень недійсними, проте з такими вимогами позивачка до суду не зверталась.

Враховуючи наведе колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України наявність правових підстав, з якими закон пов'язує внесення змін до договору.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307,308 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: В.О. Бездрабко

О.А. Кузнєцова