Ухвала

іменем україни

06 квітня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд із вказаним позовом до ПАТ «КБ «Надра» мотивуючи свої вимоги тим, що 02 квітня 2008 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір № 803459/ФЛ, відповідно до якого банк зобов'язався надати їй у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності кредит в іноземній валюті у розмірі 59 377,50 доларів США, в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,89 % річних, строком погашення до 12 березня 2033 року. Вважає, що кредитний договір слід визнати недійсним, оскільки його умови є несправедливими. Також, на думку позивача, договір іпотеки № 803459/ФЛ-З від 02 квітня 2008 року є недійсним, оскільки він є похідним від кредитного договору.

Із урахуванням зазначеного, позивач просила визнати недійсними кредитний договір № 803459/ФЛ від 02 квітня 2008 року та договір іпотеки № 803459/ФЛ-З від 02 квітня 2008 року, що були укладені між нею та банком.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року, у задоволенні позову - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, а також відсутність хоча б однієї з істотних умов правочину, встановлених спеціальними законами.

У частині 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства

Згідно з ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'зується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банківським кредитом є будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою особою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги, пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадку, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно виходив із того, що на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін, правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов кредитного договору.

Судами було встановлено, що відповідач свої зобов'язання щодо видачі кредиту позивачу виконав в повному обсязі, що підтверджується копією меморіального валютного ордеру № 2 від 02 квітня 2008 року на суму 877,50 доларів США на оплату комісії, копією заяви на видачу готівки № NL‑1 від 02 квітня 2008 року на суму 58 500,00 доларів США на проведення розрахунків по договору-купівлі продажу нерухомого майна та копією виписки по позичковому рахунку позивача.

ПАТ КБ «Надра» є фінансовою установою та на момент видачі кредиту мав банківську ліцензію № 21 та Дозвіл № 21-2, видані Національним банком України 23 серпня 2002 року, які дозволяють йому виконувати банківські операції, передбачені ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків судів вони не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ