ухвала

іменем україни

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири нікчемним, за касаційною скаргою представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» СлавкіноїМарини Анатоліївни - Онішкевича Михайла Миколайовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації цього банку звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 08 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що вказана квартира була відчужена ним за заниженою ціною, внаслідок чого банк зазнав збитків.

Крім того, розрахунок за договором купівлі-продажу було проведено після прийняття постанови Правління Національного банку України «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», яка передбачала заборону на відчуження будівель і споруд банку без погодження з Національним банком України.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» просив суд визнати договір купівлі-продажу нікчемним та визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної М.А. - Онішкевич М.М. просить скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), виходили з того, що підстав для визнання спірного договору нікчемним відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» немає. Позивач не довів відчуження спірної квартири за суттєво заниженою ціною, а відповідно і відсутність підстав для визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами встановлено, що 15 березня 2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електротех» та ПАТ «Всеукраїнський АкціонернийБанк» укладено договір про погашення боргу в розмірі 8 276 550 доларів США, що є еквівалентом 65 675 251 грн 90 коп., що виник на підставі кредитного договору від 09 серпня 2007 року, за умовами якого товариство передало банку в рахунок погашення боргу належні йому на підставі договору підряду від 16 лютого 2005 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Столична будівельно-інвестиційна компанія» майнові права на квартири в будинку АДРЕСА_1 за ціною 65 675 251 грн 90 коп., на виконання якого сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі.

03 вересня 2013 року підписано акт приймання-передачі квартир, за яким загальна вартість квартири АДРЕСА_1 визначається в розмірі 2 577 056 грн 46 коп.

18 вересня 2014 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 1 594 138 грн.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у банку до 20 березня 2015 року включно.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 березня 2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку.

Так, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

У п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Частиною 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд: протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами.

З аналізу вказаних норм, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що правом вимоги про встановлення нікчемності правочинів з передбачених ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підстав та застосування наслідків нікчемності правочинів, витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами, відшкодування збитків, спричинених їх укладенням має саме Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважена особа Фонду, як самостійний суб'єкт правовідносин в межах здійснення регулятивної функції, а не банк, який знаходиться на стадії тимчасової адміністрації або ліквідації.

Натомість, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачем в даній справі визначено саме ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Так, заявляючи вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не довело наявності підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2014 року нікчемним, передбачених п. п. 1, 2, 3, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 вересня 2014 року продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 1 594 138 грн (п. 1.3.), ринкова вартість вищезазначеної квартири згідно з висновком судової оціночно-будівельної експертизи від 12 вересня 2016 року станом на 18 вересня 2014 року становить 1 872 777 грн.

Таким чином, продаж квартири було здійснено ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» за ціною, нижчою від ринкової. Проте різниця становить суму, яка менша ніж 20 % від ринкової вартості.

Апеляційним судом взято до уваги, що вказана експертиза проводилась за клопотанням позивача в даній справі і тим експертом, якому просив доручити проведення експертизи позивач.

За таких обставин суди дійшли висновку, що позивач не довів відчуження квартири за заниженою ціною, а тому відповідно і не довів наявність підстав для визнання правочину нікчемним, і застосування наслідків нікчемного правочину у вигляді повернення спірної квартири у власність позивача.

Також в справі відсутні докази того, що банк до дня визнання його банкрутом за договором купівлі-продажу квартири, укладеним з відповідачем в даній справі взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого став неплатоспроможним і що саме через цей правочин позивач не зміг виконати свої зобов'язання перед іншими кредиторами.

Посилання представника позивача на виконання розрахунку за договором купівлі-продажу в день, коли НБУ прийняв постанову про запровадження у позивача тимчасової адміністрації, не впливають на нікчемність правочину. Та обставина, що розрахунок за квартиру проведений за рахунок списання коштів третіх осіб з їх рахунків, не свідчить про наявність підстав, передбачених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позивачем не були подані докази, що умови договору купівлі-продажу квартири, укладеного в вересні 2014 року передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг, прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку .

Крім того, розрахунки були проведені до моменту введення у позивача тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи, яка вводилась лише з 21 листопада 2014 року, що підтверджується Постановою № 123 від 20 листопада 2014 року відповідно до якої розпочато з 21 листопада 2014 року процедуру виведення банку з ринку та запроваджено тимчасову адміністрацію.

Заборона на таке відчуження була введена 03 жовтня 2014 року Постановою НБУ № 631/БТ, а договір був укладений до прийняття такої постанови.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіної Марини Анатоліївни - Онішкевича Михайла Миколайовича відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко О.В. Ступак