АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського територіального відділення Міського комунального підприємства «Основаніє», про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського територіального відділення Міського комунального підприємства «Основаніє», про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії передано до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя для розгляду за підсудністю.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просила її скасувати та передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що суд безпідставно передав справу, оскільки позов було подано на підставі ч.5 ст.110 ЦПК України, за вибором позивача, а саме її зареєстрованим місцем проживання, як споживача комунальних послуг.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у листопаді 2015 року звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Шевченківського територіального відділення Міського комунального підприємства «Основаніє», про захист прав споживача та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року було відкрито провадження по справі

Справа № 756/5008/17-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10675/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року справу передано до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя за підсудністю, оскільки на, думку суду, вона повинна розглядатися за правилами виключної підсудності за місце знаходження нерухомого майна.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Дійсно, згідно ч.1 ст.114 ЦПК України, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Відповідно до положень постанови №3 пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строк)- для прийняття спадщини.

Тобто, за правилами виключної підсудності розглядаються виключно спори щодо нерухомого майна.

В даному ж випадку спір виник не з приводу нерухомого майна, та квартира, в якій проживає позивач, не є предметом спору.

В даній справі предметом спору є заборгованість позивача, як споживача комунальних послуг та зобов'язання відповідача вчинити певні дії, у зв'язку із спірною заборгованістю.

Згідно ч.5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Беручи до уваги зазначену норму, позивач мала право звернутися із позовом про захист своїх прав, як споживача, за зареєстрованим місцем свого проживання.

Суд першої інстанції не правильно визначився із правовідносинами сторін та суттю спору, що призвело до постановлення помилкової ухвали про передачу справи за підсудністю до іншого суду.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року необхідно скасувати з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді