Справа №487/83/17 10.04.2017 10.04.2017 10.04.2017
Провадження №22-ц/784/934/17
Справа номер 487/83/17
Провадження номер 22-ц/784/934/17 Головуючий у 1-й інстанції Темнікова А.О.
Категорія 54 Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

- представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановила:

21 грудня 2016 року ОСОБА_1 пред`явив до відповідача вказаний позов, який в подальшому уточнював та обґрунтовував наступним.

Він працював на посаді інженера групи інженерів з охорони праці філій (філії Первомайського району) ПАТ «Миколаївобленерго».

19 березня 2014 року його було призвано на військову службу у зв`язку із оголошенням Указом Президента України № 303/2014 від 17 березня 2014 року часткової мобілізації та укладено контракт про проходження військової служби до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію.

Наказом ПАТ «Миколаївобленерго» від 04 листопада 2016 року №1557-к його було звільнено на підставі Указу Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016, п.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України.

Позивач зазначав, що цей наказ є незаконним, оскільки рішення про демобілізацію не приймалося і особливий період, на який укладався контракт, не закінчився.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив скасувати наказ ПАТ «Миколаївобленерго» від 04 листопада 2016 року № 1557-к про звільнення, поновити його на посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Миколаївобленерго» посилалось на те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період діє на час проведення мобілізації, під час воєнного стану і часткової відбудови після закінчення воєнних дій. Указом Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016 було звільнено в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України № 15 від 14 січня 2015 року.

-2-

За такого, на думку відповідача, звільнення ОСОБА_1 з посади інженера групи інженерів з охорони праці було законним, оскільки на нього на час звільнення не розповсюджувались положення ст.119 КЗпП України.

Посилаючись на вказані обставини та на те, що вимоги про стягнення середнього заробітку не обґрунтовані, товариство просило відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано наказ № 1557-к від 04 листопада 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з 28 вересня 2016 року з посади інженера групи інженерів з охорони праці філій (філії Первомайського району) ПАТ «Миколаївобленерго» за п. 3 ст. 36 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера групи інженерів з охорони праці філій (філії Первомайського району) ПАТ «Миколаївобленерго» з 28 вересня 2016 року.

Стягнуто з ПАТ «Миколаївобленерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 вересня 2016 року по 22 лютого 2017 року в сумі 23 266 грн. 20 коп. з відрахуванням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі. Стягнуто з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ПАТ «Миколаївобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вони є обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що наказом ПАТ «Миколаївобленерго» № 2627-к від 28 листопада 2011 року ОСОБА_1 прийнято на посаду інженера групи інженерів з охорони праці філій (філії Первомайського району).

Згідно з наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19 березня 2014 року № 12 ОСОБА_1 , призваного 19 березня 2014 року відповідно до мобілізаційного плану, зараховано до особового складу частини та призначено заступником військового комісара начальником мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Наказом тимчасово виконуючим обов`язки командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 09 березня 2015 №29 прийнято рішення про укладання з ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.16). В цей же день вказаний контракт було укладено. Пункт 3 контракту передбачає, що він є строковим та укладається за погодженням сторін на термін до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію (а.с.93-95).

-3-

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 № 7/1969 від 07 грудня 2016 року ОСОБА_1 у період з 28 січня 2015 року по 07 грудня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції. Перебував у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей в секторі «М», забезпечення її проведення, з метою виконання службових (бойових) завдань на посаді заступника начальника відділу по роботі з особовим складом та громадськістю Донецького обласного військового комісаріату оперативного командування «Південь» Сухопутних військ Збройних Сил України (а.с.14).

04 листопада 2016 року генеральним директором ПАТ «Миколаївобленерго» видано наказ №1557-к про припинення з 28 вересня 2016 року трудового договору з ОСОБА_1 відповідно до п.3 ст.36 КЗпП України, Указу Президента України від 26 вересня 2016 року № 411/2016, п.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХII (а.с.10).

Про звільнення позивача було повідомлено листом від 04 листопада 2016 року № 06/39 931 (а.с.11). Трудова книжка зберігається на підприємстві.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.36 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігається місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

Відповідно до Указу Президента України від 26 вересня 2016 року №411/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» у вересні - жовтні 2016 року проведено звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних під час третьої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 «Про часткову мобілізацію», крім тих, які висловили бажання продовжувати військову службу.

Положеннями ст. 119 Кодексу Законів про працю України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

-4-

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (стаття 1).

У частині 4 статті 3 вказаного Закону зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу.

-5-

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

В Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року згідно з Указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року №303/2014, який набрав чинності 18 березня 2014 року, і триває по даний час, оскільки загальновідомим є факт існування іноземної агресії щодо України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для поновлення позивача на роботі, оскільки його звільнення було проведено з порушенням вимог ст.119 КЗпП України.

У зв`язку з цим, висновок суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу також є вірним, оскільки це відповідає вимогам ст. 235 КЗпП України.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно є законним та обґрунтованим.

При цьому, доповнення підпунктом «і» пункту 1 частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» згідно із Законом № 1769- VIII від 06 грудня 2016 року правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не є підставою для відмови у поновленні на посаді позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду та спростовуються вищевикладеною оцінкою обставин справи.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго» відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді О.І. Галущенко

П.П. Лисенко