Справа № 588/1369/16-ц
№ провадження 2/588/42/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 року

Тростянецький районний суд Сумської області у складі головуючої судді Щербаченко М.В., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Тростянці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Сумської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

У С Т А Н О В И В:

Позивач 14.11.2016 року звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначає, що 11 березня 2001 року помер її батько ОСОБА_6, після смерті якого залишилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, які розташовані на неприватизованій земельній ділянці, що знаходиться за адресою по вул. Грушевського (Кірова) № 125 в м. Тростянець Сумської області. За життя батько позивача не приватизував дану земельну ділянку. Право на спадщину після смерті ОСОБА_6 окрім позивача мала мати позивача ОСОБА_7. Померлий ОСОБА_6 за життя заповіту не склав. Позивач прийняла спадщину після смерті батька, оскільки до смерті була прописана та проживала разом з ним, до неї перейшли правовстановлюючі документи на будинок. За таких умов позивач отримала право на ? частину зазначеного домогосподарства. Іншу половину спадкового майна ? частину, отримала мати позивача ОСОБА_7, як спадкоємець майна померлого. Інша частина ? від всього майна належала матері позивача, як частина у спільному майні подружжя. 27.03.2016 року померла мати позивача ОСОБА_7, спадкове майно після смерті матері складається з ? частини жилого будинку з надвірними будовами, що знаходяться в м. Тростянець по вул.Грушевського № 125. На випадок смерті мати позивача заповіту не склала. Спадкоємцями майна померлої є позивач та її брат по матері ОСОБА_4, але він протягом 6 місяців відмовився від отримання спадщини на користь позивача.

Позивач 09.11.2016 року звернулася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про прийняття спадщини за законом. Оглянувши документи нотаріусом було відмовлено позивачу, у звязку з тим, що перебудови в будинку батьків позивача не були зареєстровані. Позивачу було відомо, що її батьки придбали вказаний будинок за договором купівлі-продажу. Придбане господарство складалося з деревяного будинку з надвірними будовами. Всі добудови до будинку, перебудови, були проведені до 1984 року. На теперішній час все господарство складається з: житлового будинку шлакоблочний, обкладений цеглою, загальною площею, з урахуванням самої побудови 62,2 кв. м., з них житловою площею 43,5 кв.м., прибудови, ганку, сараю, сараю-прибудови погрібу, хвіртки, огорожі. З невідомих позивачу причин право власності на ці обєкти нерухомості не було зареєстровано відповідно до законодавства.

Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, який помер 11 березня 2001 року, на ? частину жилого будинку з надвірними будовами, які розташовані в м. Тростянець Сумської області по вул. Грушевського, 125 та після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 27 березня 2016 року, на ? частини жилого будинку з надвірними будовами, які розташовані в м.Тростянець Сумської області по вул.Грушевського № 125 на земельній ділянці ОСОБА_3 міської ради.

Позивач у судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міської ради в судове засідання не зявився, від міської ради надійшла заява, у якій остання просила розгляд справи провести без участі її представника, не заперечила проти задоволення позовних вимог у справі (а.с. 28).

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій просив справу розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечує (а.с.54).

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявилася, була належним чином неодноразово повідомлена про час і місце судового розгляду. В одному з судових засідань пояснювала, що заперечує проти прозову, вказала, що є спадкоємцем спільного з позивачем батька ОСОБА_6, після смерті якого подавала заяву про прийняття спадщини. ОСОБА_5 вважала, що спірний будинок належить її батьку та її матері - ОСОБА_8, з якою вони будували будинок, мати позивача - ОСОБА_7 набула право на частину будинку лише в порядку спадкування після смерті - ОСОБА_9.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою ОСОБА_6, та ОСОБА_7, які з 05.06.1982 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.10,13).

Відповідач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7 та є братом позивача по матері.

Відповідач ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_7) ОСОБА_10 є донькою ОСОБА_6 та сестрою позивача по батьку (а.с.68)

ОСОБА_6 помер 11.03.2001 року, що є часом відкриття спадщини (а.с.11). Ураховуючи, що батько позивача заповіту не складав спадкоємцями після його смерті за законом першої черги є позивач, його дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_5.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7) відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Ураховуючи викладене та час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 спірні правовідносини щодо спадкування спадщини після його смерті регулюються нормами ЦК УРСР.

За приписами статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають по вул.Грушевського (попередня назва -Кірова), 125 у місті Тростянець Сумської області на момент смерті ОСОБА_6 разом з ним проживали позивач та його дружина ОСОБА_7, а тому останні відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_7 є такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 (а.с.42-45).

Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_6, який помер 11.03.2001 року, ОСОБА_3 районною держаною нотаріальною конторою Сумської області 28.08.2001 року заведена спадкова справа № 342. Відповідач ОСОБА_5, яка за даними ОСОБА_3 районної державної нотаріальної контори подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 є такою, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 549 ЦК УРСР поряд з позивачем та її матірю прийняла спадщину після смерті батька (а.с.39-40,55).

Ураховуючи, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, та з огляду на відсутність заповіту, що не заперечувалось сторонами, позивач, її мати ОСОБА_7 та відповідач ОСОБА_5 кожна мають право на 1/3 частину майна, яке за життя належало ОСОБА_6.

З огляду на те, що позивач просить визнати за нею право власності на частину спірного будинку у порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_7, слід вирішити питання про коло спадкоємців останньої.

ОСОБА_7 померла 27.03.2016 року (а.с. 12). На момент її смерті разом з нею відповідно до будинкової книги для прописки громадян, що проживають по вул.Грушевського (попередня назва - Кірова), 125 у місті Тростянець Сумської області проживали її донька - позивач у справі та її син ОСОБА_4, які відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК вважаються такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до Інформаційної довідки із Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_7 заведена спадкова справа 18.07.2016 року № 29/2015, на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої від імені ОСОБА_2. При цьому відповідач ОСОБА_4 подав заяву про відмову від спадщини після смерті матері. Свідоцтво про право на спадщину позивачу не видавалося (а.с.39).

ОСОБА_7 за життя заповіту не складала.

Отже, оскільки ОСОБА_4 відмовився від спадщини після смерті матері - ОСОБА_7, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої.

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_3 районного нотаріального округу ОСОБА_11 від 09.11.2016 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_7 на житловий будинок № 125 по вул.Кірова в м. Тростянець Сумської області та на земельну ділянку за указаною адресою, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, зареєстрований у встановленому законом порядку та державних актів на земельну ділянку (а.с.23).

Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ураховуючи відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків, позивач обґрунтовано звернулася до суду.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.02.1969 року ОСОБА_6 придбав жилий деревяний будинок жилою площею 32,4 кв.м. з надвірними будівлями за адресою: вул. Кірова, 125 в м. Тростянець (а.с.14-15).

На підставі даних інвентарної справи, технічного паспорту та довідки комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» від 28.10.2016 року судом установлено, що за адресою: вул.Кірова (Грушевського), 125 в м. Тростянець Сумської області у 1984 році замість деревяного будинку було побудовано новий житловий будинок (А-1ж) шлакоблочний, обкладений цеглою, загальною площею 57,3 кв.м., з житловою площею 43,5 кв.м., прибудова (а), ганок (а1), сарай (Б), погріб (пг), а у 1991 році - сарай-прибудова (В). Реєстрація права власності на новозбудований житловий будинок відсутня, за висновком комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» відповідно до наказу Мінрегіонбуду № 127 від 24.05.2001 року житловий будинок не є самочинним будівництвом (а.с.17-22).

Відповідно до абз.60 п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, що побудовані до 05 серпня 1992 року.

Чинне на час побудови будівель спірного домоволодіння законодавство не обмежувало строки видачі правовстановлюючих документів і реєстрації закінченого будівництвом житла. Так, у містах реєстрація закінченого будівництва була передбачена лише Інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 року. Однак виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації такого права.

Відповідно до свідоцтва про одруження батьки позивача - ОСОБА_6 та ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище Калюжна) ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 05 червня 1982 року (а.с.13).

Отже, на час будівництва спірного будинку та його завершення батьки позивача перебували у шлюбі, а тому ураховуючи дію закону в часі правовідносини щодо правого режиму набутого ними у шлюбі майна регулювались Кодексом про шлюб та сімю.

Відповідно до статей 22, 25 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Отже, оскільки новий житловий будинок та господарські будівлі за адресою: вул.Грушевського (Кірова), 125 у місті Тростянці було збудовано ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_7, спірний будинок було побудовано до 1992 року, є закінчений будівництвом, не вважається самочинно побудованим, а тому ОСОБА_6 та його дружиною ОСОБА_7 було набуто право власності на спірний житловий будинок в силу ст.ст.100, 101 ЦК УРСР, і таке право визнавалось за ними за життя, а виникнення права власності на житлові будинки на час той час не залежало від державної реєстрації такого права.

Таким чином, спірний житловий будинок належав батькам позивача на праві спільної сумісної власності, права який на будинок були рівними, тобто кожен мав у власності по ? частини.

Указаний висновок відповідач ОСОБА_5 в ході судового розгляду не спростувала та всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України, які передбачають, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, і що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, не подала належних та допустимих доказів на підтвердження її заперечень проти позову, зокрема на підтвердження того, що новозбудований спірний будинок був спільною власністю її батька та її матері, а не матері позивача. Такі твердження спростовуються дослідженими судом доказами, у тому числі даними інвентарної справи на спірний житловий будинок.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що після смерті ОСОБА_6, якому належала на праві власності ? спірного житлового будинку, позивач успадкувала 1/3 частину від його частки, тобто 1/6, аналогічно по 1/6 після смерті ОСОБА_6 успадкували його дружина, яка його пережила - ОСОБА_7 та донька - відповідач ОСОБА_5. Після смерті 27 березня 2016 року ОСОБА_7, якій належало на праві власності 2/3 спірного житлового будинку (? частина указаного будинку як частка у спільній сумісній власності подружжя та 1/6, яка була успадкована після смерті чоловіка ОСОБА_6А.), позивач як єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті матері набула право на належну останній частку спірного будинку, тобто на 2/3.

Отже, позивач у порядку спадкування після смерті батьків набула право власності на 5/6 частин (1/6 після смерті батька + 2/3 після смерті матері) житлового будинку та господарських будівель і споруд за адресою: вул.Грушевського (Кірова), 125 у місті Тростянці.

За відсутності правовстановлюючих документів на ім'я померлих ОСОБА_6 та ОСОБА_7, зареєстрованих в установленому законом порядку, позивач згідно з положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому захищаючи її охоронювані законом права, таке право власності на 5/6 частин спірного житлового будинку слід визнати за нею рішенням суду з відмовою у задоволенні вимог позивача про право власності на решту 1/6 частин спірного будинку, яке як установлено судом перейшло у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_5.

Таким чином, позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись положеннями статей 10, 60, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 міської ради Сумської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 5/6 частин житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які розташовані за адресою: вул. Грушевського (попередня назва - Кірова) під номером 125 (сто двадцять пять) в місті Тростянець Сумської області на земельній ділянці ОСОБА_3 міської ради, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, який помер 11 березня 2001 року, та після смерті матері та після смерті матері ОСОБА_7, яка померла 27 березня 2016 року.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги подано не було. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М.В.Щербаченко