Справа № 159/4860/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Провадження № 22-ц/773/1640/17 Категорія: 48 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_3,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Представник відповідача - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на рішення Ковельського міськрайонного суду від 01 листопада 2017 року, яким позовні вимоги ОСОБА_3 та позовні вимоги ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Постановлено виділити у власність ОСОБА_3 наступне майно: ? частину автомобіля марки «Renault Megane», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, мопед марки «Viper», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, газову плиту марки «Ariston», вартістю 2000 грн., духову шафу марки «Ariston», вартістю 1999 грн., кухонні меблі, вартістю 3000 грн., набір електроінструментів, вартістю 5000 грн., електрозварювальний апарат, вартістю 2000 грн., мікрохвильову піч, вартістю 600 грн., телевізор марки «Thomson», вартістю 2500 грн.

У власність ОСОБА_6 виділено наступне майно: телевізор рідкокристалічний марки «Sony», вартістю 3919,70 грн., холодильник двокамерний торгової марки «Haier», вартістю 3919,70 грн.

Скасовані заходи забезпечення позову.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суд від 17 листопада 2017 року постановлено стягнути з відповідача ОСОБА_6 в користь позивача ОСОБА_3 440 грн. за проведення судової експертизи.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та про задоволення зустрічного позову ОСОБА_6

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили та просили її відхилити.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 69 та частиною 1 статті 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки дружини та чоловіка є рівними.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).

При цьому, судом встановлено, що за час шлюбу бувше подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_6 набуло на право спільної сумісної власності наступне майно: автомобіль марки «Renault Megane» 2006 року випуску, вартістю 131249,61 грн., мопед марки «Viper Wind», вартістю 3144, 80 грн., телевізор марки «Sony», вартістю 3919,70 грн., холодильник марки «Haier», вартістю 3919,70 грн., газову плиту марки «Ariston», вартістю 2000,00 грн., духову шафу марки «Ariston», вартістю 1999,00 грн., кухонні меблі, вартістю 3000,00 грн., набір електроінструментів, вартістю 5000,00 грн., електрозварювальний апарат, вартістю 2000,00 грн., мікрохвильову піч марки «Samsung», вартістю 600,00 грн., телевізор, вартістю 2500,00 грн.

Суд першої інстанції провів поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність відповідача ОСОБА_6 телевізор рідкокристалічний, вартістю 3919,70 грн., холодильник двокамерний, вартістю 3919,70 грн., решту майна, крім автомобіля, виділив у власність позивача ОСОБА_3, автомобіль марки «Renault Megane» суд залишив у спільній частковій власності позивача та відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким варіантом поділу спільного майна подружжя з таких підстав.

В пункті 25 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного із подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З урахуванням зазначених роз'яснень Пленуму Верховного Суду України та того, що автомобіль є неподільною річчю та того, що відповідач ОСОБА_6, на яку зареєстрований даний транспортний засіб, попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму, суд першої інстанції правильно визнав ідеальні частки в цьому автомобілі позивача та відповідача без його реального поділу і залишив даний автомобіль у їх спільній частковій власності.

Суд першої інстанції виділив у власність позивача ОСОБА_7 рухомого майна на загальну суму 20 243,80 грн., яке є неподільним. Позивач ОСОБА_7 попередньо не вчинив дії по внесенню на депозитний рахунок суду грошової компенсації замість частки відповідача ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на майно, а тому місцевий суд, виділивши це майно у власність позивача, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення такої грошової компенсації в користь відповідача ОСОБА_6

Крім того, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки, як зазначає представник відповідача в своїй апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_6 придбала транспортний засіб за свої особисті кошти з огляду на наступне.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

На підтвердження своїх доводів про те, що автомобіль є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_6, представник відповідача посилається на декларацію про майно та доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_6, із якої убачається, що загальна сума сукупного доходу ОСОБА_6 за 2015 рік складає 72999,38 грн. (а.с.57).

На думку колегії суддів зазначена декларація не може бути підтвердженням того, що саме зазначені в декларації кошти були витрачені ОСОБА_6 на придбання автомобіля. Крім того, даний транспортний засіб придбаний сторонами за час шлюбу, який був розірваний рішенням Ковельського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року (а.с.189,190).

В рішенні суду зазначено, що у судовому засіданні позивач ОСОБА_6 вимоги про розірвання шлюбу підтримала і пояснила суду, що подружні відносини з відповідачем фактично припинені два роки тому, а саме після конфлікту, який мав місце у лютому 2015 року, з вересня 2016 року вони проживають окремо.

Також не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що холодильник марки «Haier» був придбаний відповідачем до укладення шлюбу між сторонами. Представник відповідача, при цьому, посилається на видаткову накладну № КФ - 263 від 29 березня 2005 року (а.с.64).

Проте, із вказаної видаткової накладної убачається, що платником за товар є ПАТ «ПриватБанк», а одержувач ОСОБА_1, а тому зазначена накладна не є належним доказом того, що саме відповідач ОСОБА_6 до реєстрації шлюбу з позивачем, а саме 29 березня 2005 року придбала холодильник.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія судді не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді