У х в а л а

іменем україни

13 грудня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКафідової О.В.,
суддів:Гримич М.К., Іваненко Ю.Г.,Маляренка А.В., Писаної Т.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Обухівського району Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області до ОСОБА_28, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_27, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та договорів купівлі - продажу, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою представника ОСОБА_18 - ОСОБА_19 на рішення апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року прокурор Обухівського району Київської області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації (далі - Обухівська РДА) звернувся до суду з указаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що розпорядженням голови Обухівської РДА від 16 січня 2009 року № 35 затверджено розроблений ТОВ «Дельта 2003» проект землеустрою щодо відведення у власність відповідачам ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області, площею по 2 га кожна, загальною площею 28 га. На вказані земельні ділянки відповідачам видано державні акти, які 09 червня 2009 року пройшли державну реєстрацію. У подальшому між указаними відповідачами та ОСОБА_18 були укладені договори купівлі-продажу, на підставі яких ОСОБА_18 придбав 14 земельних ділянок загальною площею 28 га, отримав єдиний державний акт на вказану земельну ділянку, який пройшов державну реєстрацію. Позивач зазначив, що вказані земельні ділянки знаходяться в межах 100-метрової прибережної водозахисної смуги Канівського водосховища річки Дніпро, тому відносяться до земель водного фонду, та згідно з п. «д» ч. 4 ст. 84 3К України не підлягають передачі у приватну власність.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати державні акти на право власності на земельну ділянку, видані на ім'я відповідачів та договори купівлі-продажу спірної земельної ділянки від 17 червня 2009 року недійсними і витребувати її у ОСОБА_18 на користь держави в особі Обухівської РДА Київської області.

Справа неодноразово розглядалась судами. Так, рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30 квітня 2014 року, у задоволенні позову прокурора Обухівського району Київської області відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 19 листопада 2014 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2014 року скасовано і справу передано на новий касаційний розгляд. Підставою скасування ухвали був той факт, що суди не взяли до уваги інші матеріали, які мають значення для правильного визначення правового режиму спірної земельної ділянки, а саме: матеріали перевірки, здійсненої приватним підприємством «Фокус-2002» за ліцензією Державного комітету України із земельних ресурсів, з яких вбачається, що підприємством проводилися топографо-геодезичні роботи з визначення меж 100 − метрової прибережної захисної смуги на земельній ділянці загальною площею 28 га, виділеній 14 громадянам в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області згідно із розпорядженням голови Обухівської районної державної адміністрації від 16 січня 2009 року № 35 на місці розташування земельних ділянок, вільних від забудови. А також той факт, що розпорядженням Обухівської РДА від 18 травня 2011 року № 513 за протестом прокурора скасоване попереднє розпорядження РДА від 16 січня 2009 року № 35. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2001 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2012 року розпорядження Обухівської РДА від 18 травня 2011 року № 513 визнано законним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17 грудня 2014 року скасовано ухвалу апеляційного суду Київської області від 19 лютого 2014 року, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 24 квітня 2015 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2013 року було скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року рішення апеляційного суду Київської області від 24 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2013 року скасовано, позов задоволено. Визнано недійсними державні акти на земельні ділянки площею 2 га кожна: серії НОМЕР_3, виданий на ім'я ОСОБА_11; серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_14; серії НОМЕР_2, виданий на ім'я ОСОБА_10; серії НОМЕР_5, виданий на ім'я ОСОБА_20; серії НОМЕР_6, виданий на ім'я ОСОБА_13; серії НОМЕР_4, виданий на ім'я ОСОБА_9; серії НОМЕР_7, виданий на ім'я ОСОБА_6; серії НОМЕР_8, виданий на ім'я ОСОБА_7, серії НОМЕР_9, виданий на ім'я ОСОБА_16; серії НОМЕР_10, виданий на ім'я ОСОБА_12; серії НОМЕР_11, виданий на ім'я ОСОБА_21; серії НОМЕР_12, виданий на ім'я ОСОБА_17; серії НОМЕР_13, виданий на ім'я ОСОБА_15; серії НОМЕР_14, виданий на ім'я ОСОБА_8 Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 28 га серії НОМЕР_15, виданий на ім'я ОСОБА_18 Визнано недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок, укладені 17 червня 2009 року між ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_20, ОСОБА_13, ОСОБА_22, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_16, ОСОБА_12, ОСОБА_21, ОСОБА_17, ОСОБА_15, ОСОБА_8 та ОСОБА_18 Витребувано у ОСОБА_18 земельну ділянку площею 28 га та повернуто її до земель державної власності Обухівської районної державної адміністрації.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_18 - ОСОБА_23, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч.1 ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не було доведено факту розташування спірних земельних ділянок в 100-метровій прибережній захисній смузі Канівського водосховища річки Дніпро тавіднесення їх до земель водного фонду, та порушення інтересів держави оскаржуваними розпорядженнями.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги позивача, зазначив, що передача спірних земельних ділянок у власність відповідачам була здійснена з порушенням вимог закону, оскільки такі розташовані в 100-метровій прибережній захисній смузі Канівського водосховища річки Дніпро та безпосередньо накладаються на акваторію Канівського водосховища та відносяться до земель водного фонду й не підлягають передачі у приватну власність.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що розпорядженням голови Обухівської РДА від 16 січня 2009 року № 35 затверджено розроблений ТОВ «Дельта 2003» проект землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 земельних ділянок для ведення селянського господарства в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області площею 2 га кожна, загальною площею 28 га.

09 червня 2009 року відповідачі отримали державні акти на право власності на земельні ділянки по 2 га кожний.

17 червня 2009 року між ними та ОСОБА_18 були укладені договори купівлі-продажу зазначених земельних ділянок.

18 серпня 2009 року ОСОБА_18 отримав один державний акт на право власності на земельну ділянку площею 28 га в адміністративних межах Української міської ради Обухівського району Київської області.

Розпорядженням Обухівської РДА від 18 травня 2011 року № 513 скасовано попереднє розпорядження РДА від 16 січня 2009 року № 35 на підставі протесту прокурора.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 липня 2014 року розпорядження голови Обухівської РДА від 18 травня 2011 року № 513 «Про скасування розпорядження голови Обухівської РДА від 16 січня 2009 року № 35» визнано протиправним та скасовано.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року (справа № 372/216/15-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року, взадоволенні позову прокурора Київської області до Обухівської районної державної адміністрації, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_21, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_24, третя особа: ОСОБА_18 про скасування розпорядження Обухівської районної державної адміністрації, в тому числі №35 від 16.01.2009 року, відмовлено повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 60 ЗК України та ч. 2 ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

Відповідно до ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зокрема зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою.

Згідно зі ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Стаття 19 Земельного кодексу України закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з ч. 1 ст. 20 ЗК України здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму.

Землями сільськогосподарського призначення згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

У свою чергу відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, зокрема, можуть передаватися у власність та надаватися у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Статтею 10 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального та процесуального права, правильним є висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсними спірних державних актв, оскільки вматеріалах справи відсутні належні і допустимі докази стосовно віднесення спірних земельних ділянок до земель водного фонду, а із поданих прокурором письмових документів не вбачається достовірних відомостей про те, що спірні земельні ділянки повністю або частково перебувають саме у межах прибережної захисної смуги, оскільки ця обставина не відображена належним чином на відповідних схемах, планах та не наведено будь-яких вимірів щодо відстані розташування спірних земельних ділянок від берегової лінії та площі такого накладення.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що обставини, на які посилається позивач, про те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель водного фонду, а тому не підлягають передачі у приватну власність, вже були предметом судового розгляду за участю тих же осіб, які приймають участь і у цій справі.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судовими рішеннями цивільній справі № 372/216/15-ц встановлено, що згідно технічного звіту при виконанні проектно-вишукувальні роботи з визначення розмірів прибережної захисної смуги в межах прилеглих земельних ділянок на території Української міської ради Обухівського району Київської області, що складений інженером-геодезистом ОСОБА_25, встановлено, що земельна ділянка пл.28 га, державний акт серія НОМЕР_16, кадастровий номер НОМЕР_17, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_18, розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н з урахуванням прилеглих земельних ділянок знаходиться поза межами 100-метрової прибережної захисної зони Канівського водосховища.

Також згаданим судовим рішенням встановлено, що згідно висновку спеціаліста, складеного інженером-геодезистом ОСОБА_26, земельна ділянка площею 28 га, державний акт серії НОМЕР_16, кадастровий номер НОМЕР_17, цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка належить ОСОБА_18, розташована за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, була ідентифікована на «Фрагменті схематичної карти на частину землекористувань в межах Києво-Святошинського, Бориспільського та Обухівського районів Київської області (заплавні землі р. Дніпра)» за допомогою координатної прив'язки до опорних точок південної частини зовнішньої межі Козинської селищної ради народних депутатів та встановлено, що ця земельна ділянка розташована на землях сільськогосподарського використання, що належали сільськогосподарським артілям «імені Леніна» с.Долина, «День врожаю» с. Жуковці, «імені Леніна» с.Старі Безрадичі Обухівського району Київської області.

Дане рішення Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 09 листопада 2015 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 залишено без змін.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 серпня 2015 року набрало законної сили 09 листопада 2015 року.

Отже, з урахуванням положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України при розгляді справи № 22-ц/780/2303/16 і постановленні апеляційним судом Київської області рішення від 15 вересня 2016 року про визнання недійсними державних актів на спірні земельні ділянки та визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок, витребування земельних ділянок, не підлягали доказуванню обставини щодо розташування земельної ділянки пл. 28 га, державний акт серія НОМЕР_16, кадастровий номер НОМЕР_17, яка належать ОСОБА_18, поза межами 100-метрової прибережної захисної зони Канівського водосховища, оскільки рішенням від 7 серпня 2015 року дані обставини вже були встановлені судом і не підлягали доказування при розгляді справи № 22-ц/780/2303/16.

Колегія суддів апеляційної інстанції за зазначені обставини уваги не звернула.

В матеріалах справи відсутні докази щодо зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, а саме відповідне рішення уповноваженого органу.

Розпорядження Обухівської районної державної адміністрації № 35 від 16 січня 2009 року, № 820 від 06 липня 2009 року, № 998 від 10 серпня 2009 року щодо спірної земельної ділянки є чинними та в судовому порядку не скасовані, не визнані недійсними.

Висновок про те, що держаний акт на право власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення органу, на підставі якого такий акт видано, міститься у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-12цс13) та від 23 жовтня 2013 року (справа № 6-93цс13).

За таких обставин у задоволенні позову прокурора Обухівського району Київської області слід відмовити в повному обсязі, що підтверджує обгрунтованість та підставність висновку суду першої інстанції у даній справі.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2016 року скасувати, рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 грудня 2013 року залишити в силі.

Головуючий О.В. Кафідова
Судді: М.К. Гримич Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко Т.О. Писана