Провадження № 2-п/522/353/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 р. м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши заяву Першого Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження,

ВСТАНОВИВ:

Заявник 04.12.2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення, яке було постановлено 14.11.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження.

У період з 30.11.2017 року по 10.12.2017 року суддя перебувала у щорічній основній відпустці. Вказана заява разом зі справою надійшла судді 11.12.2017 року.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить з наступного.

У постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

У п. З вищевказаної Постанови зазначено, що порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Зокрема, частиною п'ятою статті 119 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Отже, обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про судовий збір».

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Аналогічна правова норма передбачена у ст.. 8 Закону України «Про судовий збір», згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

За роз'ясненнями пункту 29 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014, відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Проте, заявником на підтвердження підстав для відстрочки сплати судового збору не надано до суду належних і допустимих доказів щодо його майнового стану.

Таким чином, отже підстав для відстрочки заявнику сплати судового збору судом не встановлено, тому суд відмовляє у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору.

Так, згідно з Законом України «Про судовий збір» сплата судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 320,00 грн.

Таким чином, заявник повинен сплатити суму судового збору у розмірі 320,00 грн..

Згідно ч. 7 ст. 229 ЦПК України до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються правила статті 121 ЦПК України.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи викладене, заявнику необхідно сплатити судовий збір.

Керуючись ст.ст. 121, 229, 208-210 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву Першого Приморського відділу ДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з під арешту та зняття заборони на його відчуження - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність усунення недоліків заяви у строк відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України, тобто у термін 5 днів з дня отримання заявником ухвали суду.

Роз'яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та йому повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Домусчі Л.В.