Номер провадження: 22-ц/785/888/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Черевка П.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И Л А:

08 червня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 13 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», який у подальшому змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», та відповідачем ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №10/52/06-1 (а.с.6-15), відповідно до умов якого позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 110 541 доларів США, а відповідач повинна була повернути кредит у повному обсязі не пізніше 12 листопада 2031 року (включно), та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних.

13 листопада 2006 року, між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір. Предметом цього договору являється нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 загальною площею 72,9 кв.м, яка складається з трьох житлових кімнат житловою площею 40,2 кв.м, власником якої є відповідач.

Згідно з п.4 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за спірним кредитним договором.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 свої обовязки за укладеним договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконала, у неї утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, яка станом на 20 травня 2015 року складає 1 549 768,67 гривень.

На підставі зазначеного, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із вказаним позовом та просило його задовольнити, шляхом передачі у власність предмету іпотеки.

Справа розглянута за відсутності сторін.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 28 січня 2016 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не зявились, однак про розгляд справи вони сповіщались неодноразово належним чином та завчасно.

Відповідачу ОСОБА_3 судові повістки неодноразово направлялись на адресу, що наявна у матеріалах справи та яка є адресою встановленого законом порядку місця її реєстрації. Надіслану апеляційним судом кореспонденцію відповідач не отримує.

Відповідно до положень ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін до апеляційного суду не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ПАТ «Дельта Банк» перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 589, ст. 590 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" визначено, що іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобовязання або зобовязання іншої особи перед іпотекодержателем, іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; іпотекодержатель кредитор за основним зобовязанням.

Згідно із ч. 5 ст. 3 вказаного Закону Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку).

Судом першої інстанції встановлено, що 13 листопада 2006 року між ВАТ «Кретитпромбанк» та відповідачкою ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №10/52/06-І, за яким позичальнику було передано грошові кошти в розмірі 110 541, 00 доларів США на строк до 12 листопада 2031 року із сплатою 12,5 відсотків річних за користування кредитними коштами, та додаткової угоди №1 до кредитного договору №10/52/06-І від 07 вересня 2009 року (а.с. 6-14,15-19).

Одночасно у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Кретитпромбанк» та відповідачем ОСОБА_3 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №5832, за яким відповідач передала в іпотеку ВАТ «Кретитпромбанк» нерухоме майно, а саме квартиру №14, загальною площею 72,9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Висоцького, буд. 12, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі №5822 (а.с. 22-26).

26 червня 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» продало право вимоги за кредитним договором №10/52/06-І від 07 вересня 2009 року ПАТ «Дельта Банк».

Відповідач ОСОБА_3Є порушила зобов'язання за кредитним договором, 10 квітня 2015 року Банк направив боржнику ОСОБА_3Є лист вимогу №31.4-08/3716/15 з вимогою про дострокове погашення кредиту протягом 30 календарних днів та попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки, але цей лист залишено без задоволення (а.с. 28).

Станом на 08 червня 2015 року у відповідача перед Банком виникла заборгованість у розмірі 1 549 768,67 грн., у тому числі, за кредитом 1 411 125,62 грн., за відсоткам 126 925,51 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобовязання по договору 11 717,54 грн., (а.с. 27).

У зв'язку з наявною заборгованістю, в рахунок її погашення Банк просив визнати за ним право власності на іпотечне майно, а саме квартиру №14, загальною площею 72,9 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Висоцького, буд. 12.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі порушення іпотекодавцем обов'язків щодо збереження чи страхування предмета іпотеки іпотекодержатель може скористатися правами, визначеними згідно з частиною першою цієї статті, або вжити заходів для збереження чи страхування предмета іпотеки у власних інтересах та за власний кошт. Іпотекодавець зобов'язаний негайно на вимогу іпотекодержателя відшкодувати останньому всі витрати, понесені у зв'язку з вжиттям заходів щодо збереження та страхування предмета іпотеки.

Згідно із п. 3.2.1. іпотечного договору іпотеко держатель має право зверненути стягнення на майно з метою погашення заборгованості за кредитним договором у разі набуття такого права згідно розділу 4 (чотирі) цього договору.

Відповідно до п.4.3 іпотечного договору реалізація предмету іпотеки може здійснюватись наступними способами: іпотекодержатель від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задовлення своїх вимог, дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого імені за умови, що кошти виручені від реалізації будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя (в порядку, встановленому Розділом 4 цього договору) (а.с. 24,25).

Згідно із ч.ч.1,5,6 та 10 ст. 38 Закону України, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержатиля, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Але при подачі до суду позовної заяви позовними вимогами ПАТ «Дельта Банк» було визначено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом предачі у власність позивача нерухомого майна яке знаходиться в іпотеці на підставі іпотечного договору №10/52-З/06-І від 13 листопада 2016 року, однак цим договором не передбачено таку підставу як предача у власність іпотекодержателя нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_2, яка знаходиться в іпотеці Банку, та встановлено інший порядок якій було зазначено вище.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на практику Верховного суду України ( справа № 6-124 цс13 від 23.11.2013р.) щодо задоволення заявлених ним позовних вимог, матералами справи не доведена, та іпотечним договором між сторонами у спарві не передбачена, тому до даних правовідносин її не може бути застосовано.

Отже, судова колегія переглядаючи заначену цивільну справу приходить до висновку про те, що позичальник та одночасно іпотекодавець, відповідач ОСОБА_3 не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та договором іпотеки. Тому права позивача були порушені і у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України і повинні підлягати судовому захисту, однак способ такого захисту позивачам обрано помилково, оскільки матеріалами справи вимоги позову не доведено.

Згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення до неправильного вирішення справи.

У пункті 19 постанови №12 Пленуму «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року зазначено, що за наявності підстав, передбачених ст.309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне зясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог, тому рішення суду підлягає скасуванню з інших правових підстав, що не позбавляє позивача на зверення до суду з позовом для задоволення його вимог у встановленому законом спосіб.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково, заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28 січня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити з інших правових підстав.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

ОСОБА_5

ОСОБА_2