Єдиний унікальний номер 237/6614/13-ц Номер провадження 22-ц/775/2074/2017
Головуючий I інстанції Ліпчанський С.М.
Категорія 34 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 04 жовтня 2012 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «ВАЗ-21074» державний номер НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом, не переконалася в безпеці, внаслідок чого скоїла наїзд на позивачку, в результаті чого вона отримала тілесні ушкодження легкого ступеня, після чого ОСОБА_2 залишила місце пригоди до приїзду працівників міліції. Згідно постанови Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 лютого 2013 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2013 року, відповідачка визнана винною. Згідно чеків про придбання ліків вартість лікування позивачки становить 11803,16 грн., крім того, вона понесла витрати на пересування автомобілем до лікувальних установ в сумі 1250 грн. Крім того, вона зазнала моральної шкоди, оскільки протягом тривалого часу їй довелося самостійно шукати гроші для оплати лікування, оплати послуг транспорту для відвідування лікарень та судів, через що вона не могла вночі спокійно спати, це все спричинило виникнення пригніченого стану, розмір моральної шкоди, пов'язаний з відновленням психічного стану, відпочинком від усього, що сталося з нею, розмір душевних страждань оцінює в 10000 грн. Вказану матеріальну та моральну шкоду просить стягнути з відповідачки.

Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилася позивачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 12966,56 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин по справі, не враховано, що саме завдяки ДТП, яку скоїла ОСОБА_2 у позивачки загострилося хронічне захворювання, порушився звичний спосіб життя. Крім того, судом враховано, що моральна шкода позивачці полягала у фізичному болю та стражданнях, внаслідок ДТП, що скоїла ОСОБА_2, також експертний висновок, згідно якого саме ДТП стало причиною загострення хронічних хвороб.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, апеляційну скаргу задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник відповідачки ОСОБА_3, який діє на підставі договору, в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що постановою Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 лютого 2013 року ОСОБА_2 визнано винною у тому, що 04 жовтня 2012 року близько 14.00. год. в с.Степне Мар'їнського району Донецької області по вул. 60 років СРСР вона, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21074 державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом, не переконалася в безпеці, не звернулася за допомогою до інших осіб, внаслідок чого скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_1, яка отримала тілесні ушкодження легкої міри тягаря, після чого залишила місце пригоди до приїзду співробітників міліції. Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_2 за ст.ст. КпАП України закрито на підставі п.7 ч.1 ст247 КпАП України (а.с.5-7).

Постановою апеляційного суду Донецької області від 20 березня 2013 року ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 лютого 2015 року залишено без змін (а.с.8-10).

З акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 430 від 05 жовтня 2012 року Мар'їнського відділення судово-медичної експертизи вбачається, що при огляді ОСОБА_1 та зверненні її до лікувальної установи виявлено садно передньої поверхні правої гомілки, яка утворилась від дії тупих предметів або при ударі такі, можливо у вказаний нею строк, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Встановлені при обстеженні ОСОБА_1 діагноз «Стан після удару поперекового відділу хребта з розвитком посттравматичної попереково-крижової радикулопатії на тлі остеохондрозу, деформуючого спондильозу, спондилоартроз хребта з протрузіями міжхребцевих дисків Л2-С1 хребців з стійким вираженим больовим вертеброгенним, м'язово-тонічним корінцевим синдромом, значним порушенням функції хребта, статики і ходьби» пов'язані із загостренням наявного у неї захворювання, що згідно пункту 4.7 наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 р. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» не повинно враховуватися при оцінці ступеня тяжкості (а.с.47-50).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з тим, що відсутній причино-наслідковий зв'язок між станом здоров'я позивача ОСОБА_1 та ушкодженнями, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 04 жовтня 2012 року, касові чеки, надані позивачем не підтверджують лікування легких тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок ДТП, а саме лікування садно передньої поверхні правої гомілки, тому позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню. З урахуванням обставин справи, принципів розумності, виваженості і справедливості, позивачці ОСОБА_1 підлягає відшкодування моральна (немайнова) шкода в розмірі 1000 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи, наданим доказам і нормам матеріального права.

Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утримання транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27 березня 1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається з акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 430 (а.с.47-50) при огляді ОСОБА_1 та зверненні її до лікувальної установи виявлено садно передньої поверхні правої гомілки, яка утворилась від дії тупих предметів або при ударі такі, можливо у вказаний нею строк, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Зазначені тілесні ушкодження, як спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди, вказані в постанові Мар'їнського районного суду Донецької області від 15 лютого 2013 року, яке набрало законної сили.

Встановлений при обстеженні ОСОБА_1 діагноз «Стан після удару поперекового відділу хребта з розвитком посттравматичної попереково-крижової радикулопатії на тлі остеохондрозу, деформуючого спондильозу, спондилоартроз хребта з протрузіями міжхребцевих дисків Л2-С1 хребців з стійким вираженим больовим вертеброгенним, м'язово-тонічним корінцевим синдромом, значним порушенням функції хребта, статики і ходьби» пов'язаний із загостренням наявного у неї захворювання. Крім того, з виписки з медичної установи вбачається, що ОСОБА_1 проходила лікування з діагнозом деформуючий остеоартроз лівого колінного суглоба.

З аналізу зазначених виписок з медичних установ та наданих позивачкою чеків (а.с.24-26,11-23) вбачається, що придбані нею ліки призначались у зв'язку з лікуванням наявних у неї захворювань.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність причино-наслідкового зв'язку між станом здоров'я позивачки та ушкодженнями, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не ґрунтуються на закону та матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.

При визначенні розміру морального відшкодування, суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, характер, ступінь та глибину моральних страждань, яких зазнала позивачка в результаті дорожньо-транспортної пригоди та внаслідок пошкодження здоров'я у вигляді садна передньої поверхні правої гомілки та фізичних страждань, характер вимушених змін у повсякденному житті та необхідність докладання додаткових зусиль для відновлення. Визначений судом розмір морального відшкодування 1000 грн. відповідає засадам розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» №14 від 18 грудня 2009 року встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів (ст.212 ЦПК України) встановив, що відповідно до вимог передбачених ст.ст. 57-60 ЦПК України позивачка не надала суду належних і допустимих у спірних правовідносинах доказів на підтвердження тих обставин, які свідчать наявність причинного зв'язку між матеріальною шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

З огляду на наведе вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди відсутні.

Ніяких нових обставин, які б не були предметом розгляду в суді першої інстанції та могли б вплинути на рішення суду, в апеляційних скаргах не наведено та доказів не надано.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 20 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді О.М. Біляєва

В.В. Папоян