Номер провадження 2/243/1978/2017
Номер справи 243/2708/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«05» квітня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю секретаря судового засідання Шевченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Словянського міськрайонного суду Донецької області до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 25 листопада 2003 року померла його матір ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 26 листопада 2003 року, яке видано Горлівським міським Відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції.

Після смерті матері, він та його сестра ОСОБА_2, подали до Першої Горлівської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Спадковим майном, яке входило у склад спадщини було 3/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що 1/4 частина вказаної квартири належала його сестрі ОСОБА_2, по факту приватизації. Оскільки заповіту від померлої матері складено не було, спадкування було проведено за законом. Спадкоємців першої черги за законом було три особи: ОСОБА_1, ОСОБА_2 та бабуся ОСОБА_4 Відповідно до розподілу часток у спадщині частка його сестри ОСОБА_2 у спадковому майні склала 2/3 спадкового майна (з урахуванням частки спадкоємця ОСОБА_4, яка відмовилась від своєї частки на користь ОСОБА_2В.), що дорівнює 2/4 квартири, а його частка склала 1/3 спадкового майна, що дорівнює ? частки квартири. Тобто, частки у праві власності квартири повинні бути розподілені наступним чином: ? частка квартири за ОСОБА_2 по факту приватизації, 2/4 частки квартири -ОСОБА_2 по факту прийняття спадщини, ? частина квартири за ним по факту прийняття спадщини.

12 вересня 2005 року його сестра ОСОБА_2 отримала Свідоцтво про право на спадщину на належну їй частку спадкового майна, яке видано державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, та яке зареєстровано в реєстрі за № 12390, спадкова справа № 1251/2003. Після отримання зазначеного Свідоцтва, відповідач отримала ОСОБА_6 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8404715 від 21 вересня 2005 року.

Вказує, що через його тривале перебування у іншому місті, зумовлене життєвими обставинами та брак часу, ним Свідоцтва про спадщину отримано не було. Також, про відсутність факту видачі свідоцтва на його частку зазначено у Свідоцтві про право на спадщину на імя його сестри ОСОБА_2

Зважаючи на те, що заяву про прийняття спадщини було подано ним у встановлений законом строк, що зокрема також підтверджується відповідним розподілом часток у спадщині, Свідоцтві про право на спадщину на імя його сестри ОСОБА_2, та маючи намір здійснити оформлення права на спадщину, яке відповідно до ст.1298 ЦК України, він має право здійснити у будь-який час після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, він хотів звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У звязку з тимчасовою окупацією частини території України, у тому числі м. Горлівка Донецької області, державний нотаріус ОСОБА_5, яка приймала Заяви про прийняття спадщини, виїхала до м. Бахмут Донецької області.

24 жовтня 2016 року державним нотаріусом Першої Горлівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через те, що оригінал спадкової справи залишився у зоні АТО, на тимчасово окупованій території. Через відсутність документу на право власності на спадкове майно, він зазначає, що позбавлений можливості реалізувати свої гарантовані законом права щодо розпорядження майном і не має можливості отримати правовстановлюючий документ жодним іншим чином, через що змушений звернутися до суду за захистом своїх прав до суду.

Просить суд, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на ? частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з трьох кімнат жилою площею 44,5 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м., в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 25 листопада 2003 року у м. Горлівка Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 до судового засіданні не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.52). 05 квітня 2017 року звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.56).

Представник позивача ОСОБА_6, який діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 24 лютого 2017 року (а.с.46), до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.54). 05 квітня 2017 року звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити в повному обсязі (а.с.55)

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце судового розгляду справи. 05 квітня 2017 року надано до суду Заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити в повному обсязі (а.с.58).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

У судовому засіданні встановлено, що 25 листопада 2003 року у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області померла матір позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 (а.с.8,18).

До часу своєї смерті ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована у Центрально-Міському районі АДРЕСА_2.

Спадкова справа в Україні після смерті ОСОБА_3 за № 1251-2003 заведена в Першій Горлівській державній нотаріальній конторі, що підтверджується Постановою державного нотаріуса Першої Горлівської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.22 ).

ОСОБА_3 мала у власності 1/4 частку квартири АДРЕСА_3, яка належала їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 493 від 07 лютого 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Горлівської міської ради Донецької області на підставі Рішення виконавчого комітету міської Ради народних депутатів № 29 від 05 лютого 1997 року, та 1/4 частку квартири АДРЕСА_3, яка належала їй на підставі Рішення Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 25 грудня 2002 року, яке набуло законної сили 25 січня 2003 року (а.с.15,17).

Інші 2/4 частки квартири АДРЕСА_3, належать ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/4 частки кожному на підставі Свідоцтва про право власності на житло № 493 від 07 лютого 1997 року, виданого Відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Горлівської міської ради Донецької області на підставі Рішення виконавчого комітету міської Ради народних депутатів № 29 від 05 лютого 1997 року (а.с.15).

У склад спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_4.

Спадкоємцями на дане спадкове майно після смерті ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 син спадкодавця, ОСОБА_2 донька спадкодавця, та ОСОБА_4 мати спадкодавця .

Спадщина після смерті ОСОБА_3 за даними спадкового реєстру відкрилася за законом, заповіт відсутній.

ОСОБА_7, мати спадкодавця - відмовилася від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_8 (а.с.20).

Спадкоємцем 2/3 часток спадкового майна ОСОБА_3, померлої 25 листопада 2003 року є її донька ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12 вересня 2005 року ВСМ № 525125 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8404715 від 21 вересня 2005 року (а.с.20,21).

Також, з Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 вересня 2005 року ВСМ № 525125 вбачається, що Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна, яке належить позивачу ОСОБА_1, не видано.

У відповідності до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості трикімнатної квартири, загальною площею 58,6 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_5, ринкова вартість зазначеного нерухомого майна складає 46 756,00 грн. (а.с.23-45).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 позивач надав нотаріусу всі необхідні документи.

Однак, Постановою державного нотаріуса Першої Горлівської державної нотаріальної контори від 24 жовтня 2016 року № 325/02-35 йому було відмовлено в видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ( а.с.22). При цьому нотаріус послався на те, що позивачем не було надано відомості ( інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Спадкова справа № 1251-2003 після померлої ОСОБА_3 заводилась та видавалась в Першій Горлівській державній нотаріальній конторі, та оригінал цієї справи залишився в зоні АТО на тимчасово окупованій території (а.с. 22).

Згідно до п.3.1 ОСОБА_9 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Згідно до ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»

п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Постановою нотаріуса від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 у звязку з тим, що ним не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії ( а.с. 22).

Пунктом 6 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, розроблених відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України N 614-VI від 1 жовтня 2008 року «Про внесення змін до Закону України "Про нотаріат"» із змінами, внесеними згідно із Законом N 5076-VI від 05.07.2012 р. та схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 року передбачено, що обовязковим документом, необхідним для видачі свідоцтва про право на спадщину є витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Тим самим пунктом передбачено, що за відсутності зазначеного вище витягу, нотаріус роз'яснює спадкоємцю про можливість вирішення зазначеного питання у судовому порядку.

Аналогічні вимоги містяться у пункті 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями.

Статтею 18 ч. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 8 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться реєстратором при предявленні власником, у тому числі і документу, що посвідчує особу. Таким чином, отримання у теперішній час ОСОБА_1 правовстановлюючого документу на 1/4 частину квартири та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, тобто реєстрація у реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності спадкодавця на 1/4 частину квартири, яка розташована у АДРЕСА_6, є неможливим.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналогічна норма міститься у п. 6 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до якого незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_1 прийнявши у спадок після смерті своєї матері ОСОБА_3 частку квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_7, отримав право власності на 1/4 частину квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації.

Уперше обовязковість реєстрації права власності була введена ЦК України 2003 року та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який був прийнятий у 2004 році.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи викладене, у склад спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 входить право на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_8.

Позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину, має право на отримання цього нерухомого майна у власність.

Правомірність і законність позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно, а саме: на 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_8 підтверджена розясненнями, наданими у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Суди повинні мати на увазі, що ….. незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Викладене також підтверджено і розясненням, наданим у п. 1 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Відповідно до п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування

Однак його право не визнається, що є, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» правовою підставою звернення до суду, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України.

Умов для отримання Свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_9 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ОСОБА_9 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на 1/4 частину квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_5, яка складається з трьох кімнат жилою площею 44,5 кв.м., загальною площею 58,6 кв.м., як на майно, отримане в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 25 листопада 2003 року у м. Горлівка Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_10