АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/286/2017р. Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року квітня місяця 06 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
за участі секретаряПісоцької Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10 про визнання договорів недійсними та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із вказаним позовом, уточнивши який, посилалася на ту обставину, що з 1990 року і по сьогоднішній час проживає у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.05.2010 р., яке на даний час є чинним, за нею визнано право користування вказаною квартирою. Під час підготовки документів для її приватизації дізналася, що з моменту, коли її квартира була незаконно приватизована іншою особою і до того моменту, коли ця приватизація була скасована на підставі судового рішення, квартира на протязі місяця була тричі перепродана іншим власникам.

За весь час її проживання у спірній квартирі ніхто з відповідачів не намагався потрапити в неї і квартира з її користування ніколи не вибувала.

Зараз вона не може реалізувати своє право на приватизацію даної квартири, оскільки цьому перешкоджають наявні договори купівлі-продажу, за якими останнім власником її квартири є ОСОБА_6. На цій підставі просила визнати недійсними договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладені: 17.06.2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8; 18.06.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9; 16.07.2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, а також скасувати записи про проведену державну реєстрацію прав.

В судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про залишення позовних вимог в частині визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю без розгляду (а.с.61).

Під час розгляду справи представником відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 було заявлено зустрічний позов до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом її виселення. При цьому посилається на те, що ОСОБА_6, відповідно до договору купівлі-продажу від 16.07.2010 року, є власником спірної квартири. З серпня 2010 р. у зв'язку із роботою поїхав спочатку до АР Крим, а потім до Республіки Кіпр, в якій перебуває і зараз. На даний час у нього виникла потреба поселитись в спірній квартирі разом із сім'єю, однак у ній без будь-яких правових підстав проживає ОСОБА_7, чим чинить перешкоди в користуванні його власністю.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа ОСОБА_10 про визнання договорів недійсними задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 17.06.2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (зареєстровано в реєстрі за № 774).

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 18.06.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (зареєстровано в реєстрі за № 785).

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 16.07.2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_12 (зареєстровано в реєстрі за № 961).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити, зустрічну позовну заяву ОСОБА_6 задовольнити.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення вимогам закону, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Визнаючи недійсними укладені договори купівлі-продажу спірної квартири, суд виходив із того, що позивачкою було обрано вірний спосіб для захисту свого порушеного права щодо приватизації спірної квартири, так як право власності першого власника зазначеної квартири було набуто незаконно, а тому всі наступні договори купівлі-продажу є також недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що з 1990 року по час розгляду справи ОСОБА_7 постійно проживає у АДРЕСА_1

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.05.2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 12.08.2010 року, за ОСОБА_7 визнано право користування зазначеною квартирою (а.с.12-15).

З постанови Дніпровського районного суду м. Херсона від 29.11.2011 року вбачається, що 15.06.2010 року головою Фонду комунального майна Херсонської міської ради видано розпорядження №24864 про передачу спірної квартири у власність ОСОБА_10, згідно якого він став власником квартири та отримав свідоцтво про право власності на неї (а.с.16-17).

Через день після набуття права власності ОСОБА_10 продав спірну квартиру. За період часу з 15.06.2010 року по 16.07.2010 року квартира була тричі перепродана фізичними особами, а саме: 17.06.2010 року ОСОБА_10 уклав договір купівлі-продажу із ОСОБА_8, яка наступного дня, 18.06.2010 року уклала договір купівлі-продажу із ОСОБА_9, а той, в свою чергу, 16.07.2010 року уклав договір купівлі-продажу із ОСОБА_6

Вказаною вище постановою Дніпровського районного суду м. Херсона, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2012 року (а.с.18-19), було визнано протиправними дії голови Фонду комунального майна Херсонської міської ради по передачі квартири АДРЕСА_1 у власність громадянину ОСОБА_10; визнано нечинним та скасовано розпорядження голови Фонду комунального майна Херсонської міської ради від 15.06.2010 року №24864 про передачу вказаної квартири у власність ОСОБА_10; визнано нечинним та скасовано свідоцтво про право власності на квартиру на ім'я ОСОБА_10

Відповідно до п. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Частиною 1 статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 нього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, оспорювати правочин може також заінтересована особа, яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав (правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 25 травня 2016 року у справі за № 6-605цс16).

Проаналізувавши наявні в справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ураховуючи те, що перший власник вказаної квартири ОСОБА_10 набув право власності незаконно, і це підтверджується матеріалами справи (а.с.16-19), а тому, у відповідності до ст. 215 ЦК України, укладений між ним та ОСОБА_8 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 17.06.2010 року визнав недійсним та дійшов обґрунтованого висновку про те, що недійсними є також укладені в подальшому договори купівлі-продажу, а саме між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 18.06.2010 року, між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 від 16.07.2010 року.

На підставі того, що позивачка є законним користувачем спірної квартири, заявлені ОСОБА_6 зустрічні позовні вимоги про її виселення задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта про те, що позивачка не має права на звернення до суду з позовом щодо визнання вказаних договорів недійсними не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину, про що роз'яснено у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Посилання апелянта на те, що за правовою позицією ВСУ України від 18.09.2013 р. за №6-95цс13 не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсним наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину, та аналогічні вимоги застосовуються і до позовів осіб, які вважають, що їх права були порушенні укладеними правочинами, колегія суддів вважає безпідставними та вважає, що зазначене стосується лише прав власника, яким позивачка не є, і вона звернулася до суду з урахуванням змісту ч. 3 ст. 215 ЦК України, як заінтересована особа, не вимагаючи повернення їй майна у власність.

Крім того, за період з 1990 року по теперішній час з володіння ОСОБА_7 дана квартира не вибувала, а тому норма ч. 1 ст. 388 ЦК України не може застосовуватись як така, що поновлює порушене право позивачки на набуття квартири у власність.

Також, колегія суддів не може взяти до уваги посилання апелянта на строк позовної давності, оскільки згідно вимог ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Однак, з відповідною заявою ОСОБА_6, або його представник до суду першої інстанції не зверталися.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального в процесуального права і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст.88 ЦПК України відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судових витрат за подання зустрічного позову та апеляційної скарги.

На підставі наведеного та керуючись п.1ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий підпис О.М. Полікарпова

Судді підпис Л.П. Воронцова

підпис П.Я. Ігнатенко

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 10 квітня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 06 квітня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання Т.І. Пісоцька