Справа № 361/3289/17 Головуючий у І інстанції Селезньова Т. В.
Провадження № 22-ц/780/5229/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 18.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-лізинг" на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-лізинг" про визнання договору лізингу недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати нікчемним договір лізингу № 2013 1050/1 від 10 червня 2014 року, що укладений між ним та відповідачем ТОВ «Оптіма-лізинг».

Обґрунтовує позов тим, що 10 червня 2014 року між сторонами було укладено договір лізингу, за яким він отримав від відповідача у платне користування автомобіль НОМЕР_1. Вказує, що цей договір всупереч вимогам закону не був нотаріально посвідчений, через що вважає необхідним звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року позов задоволено, визнано лізингову угоду № 20131050/1 від 10 червня 2014 року недійсною внаслідок її нікчемності.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ТОВ «Оптіма-лізинг» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржуваний правочин не був нотаріально посвідчений всупереч вимогам ст. 220 ЦК України, то він підлягає визнанню недійсним з підстав нікчемності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2014 року між ОСОБА_2 і ТОВ «Оптіма - Лізинг» була укладена лізингова угода № 20131050/1, за умовами якої позивач отримав від відповідача у платне користування транспортний засіб «Skoda Fabia», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузову: НОМЕР_2.

Додатком № 1 до лізингової угоди встановлено строк лізингу - 12 календарних місяців, визначено порядок , суми і строки лізингових платежів, угодою передбачено передачу транспортного засобу на умовах лізингу - у користування з можливістю подальшого викупу транспортного засобу лізингоодержувачем.

07 листопада 2014 року ТОВ «Оптіма - Лізинг» направило ОСОБА_2 повідомлення, за змістом якого ТОВ «Оптіма - Лізинг» просило вважати лізингову угоду № 20131050/1 від 10.06.2014 р. розірваною з 07.11.2014 р., повернути предмет лізингу - транспортний засіб «Skoda Fabia», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, № кузову: НОМЕР_2 та сплатити заборгованість за договором лізингу і штраф за неналежне виконання умов угоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 23.02.2016 р. зміненим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2016 р. з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість зі сплати щомісячних лізингових платежів, штрафу і пені за лізинговою угодою № 20131050/1 від 10.06.2014 р. У вказаних судових рішеннях не досліджувалось питання дотримання сторонами вимог закону щодо форми оспорюваної угоди і дотримання сторонами вимог законодавства в момент її укладення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 1 ст.2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Положеннями ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України, до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України та аналізу норм законодавства, вказаний договір за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Частинами 1 і 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Таким чином, для даного договору станом на день його підписання сторонами і укладення в письмовій формі чинним законодавством встановлювалась обов'язкова форма нотаріального посвідчення.

Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно ч. 2 ст.215 ЦК - недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судоми не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Отже, даний договір лізингу (лізингова угода) є недійсним як такий, недійсність якого прямо встановлена законом (як нікчемний).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку, що оскільки оскаржуваний договір не посвідчений нотаріально, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди апелянта із з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, через що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-лізинг" залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: