Ухвала

іменем україни

01 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргоюпублічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 (в подальшому прізвище змінено на ОСОБА_3) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 06 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № IFU0GK00000340, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 37 000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 06 квітня 2027 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 10 липня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 168 412,63 дол. США, а саме: 37 365,58 дол. США - заборгованість за кредитом, 38 507,52 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5 994 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 78 514,98 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 11,45 дол. США - штраф (фіксована частина), 8 019,10 дол. США - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 915 491 грн 66 коп., що станом на 19 листопада 2015 року еквівалентно 38 289,07 дол. США.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 36 794,68 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 10 липня 2015 року еквівалентно 803 595 грн 81 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом; 5 698 дол. США, що еквівалентно 124 444 грн 32 коп. заборгованості з комісії за користування кредитом; 10 000 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; 250 грн штрафу (фіксована частина); 10 000 грн штрафу (відсоток від суми заборгованості) та 3 654 грн судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до апеляційного суду, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 06 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем було укладено кредитний договір № IFU0GK00000340, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 37 000 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 06 квітня 2027 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за вказаним кредитним договором станом на 10 липня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 168 412,63 дол. США, а саме: 37 365,58 дол. США - заборгованість за кредитом, 38 507,52 дол. США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 5 994 дол. США - заборгованість з комісії за користування кредитом, 78 514,98 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 11,45 дол. США - штраф (фіксована частина), 8 019,10 дол. США - штраф (процентна складова).

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Встановлено, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2010 року звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 квітня 2007 року станом на 27 серпня 2010 року в сумі 294 825 грн 84 коп., що еквівалентно 38 289,07 дол. США, на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка згідно з договором купівлі-продажу від 05 квітня 2007 року належить ОСОБА_3 шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Зазначене рішення суду не виконано.

Посилаючись на вказане судове рішення, апеляційний суд (у справі, яка переглядається), стягнув лише заборгованість за відсотками за користування кредитом та заборгованість з комісії за користування кредитом, пеню та штраф, пославшись на правову позицію, викладену Верховним судом України у постанові № 6-1206цс15.

Таких висновків суд дійшов не врахувавши наступні вимоги закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Тобто, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-1080цс15 від 03 лютого 2016 року).

Отже, апеляційний суд, не врахувавши вищевикладені вимоги закону, дійшов помилкового висновку, що з відповідача підлягає стягненню лише заборгованість за відсотками за користування кредитом та заборгованість з комісії за користування кредитом, пеня та штраф, за вирахуванням сум, які було визначено за рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, так як наявність судового рішення про звернення стягнення для задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від виконання умов кредитного договору, а саме, не тільки від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання за весь період користування кредитними коштами, оскільки зобов'язання залишається невиконаним відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України, але й від заборгованості за кредитом.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції не встановлені фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.М. Коротун

Л.М.Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович