Ухвала

іменем україни

29 березня 2017року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 12 квітня 2005 року він уклав з відповідачем договір депозитного вкладу № Оn48631287 на суму 64 264,32 євро строком на 3 місяці до 12 липня 2005 року під 11% річних. 18 квітня 2005 року позивач за меморіальним ордером вніс до вкладу ще 590 євро.

На підтвердження укладення договору банківського вкладу ОСОБА_1 були видані меморіальні ордери з печаткою банку та підписом його працівникавід 12 та 18 квітня 2005 року.

У червні 2005 року позивач звернувся до банку з вимогою повернути вклад.

Листом від 12 серпня 2005 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 відповідь про те, що депозитний рахунок на ім'я останнього не відкривався та грошові кошти в касу банку ним не вносилися.

В зв'язку з викладеним позивач просив суд розірвати договір депозитного вкладу від 12 квітня 2005 року № Оn48631287 та стягнути з банка на його користь 64 854,32 євро вкладу, 46 405 євро процентів на вклад та 200 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В червні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просив доповнити мотивувальну частину позову посиланням на ч. 1 ст. 1172 ЦК України, оскільки в договорі від 12 квітня 2005 року, на підставі якого він просить стягнути кошти, в графі «виконавець» та «банк» підписи зроблені ОСОБА_2, що перебував в трудових відносинах з банком. Також підписи ОСОБА_2 стоять і в меморіальних ордерах від 12 квітня 2005 року та від 18 квітня 2005 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року позов задоволено частково

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 64 854,32 євро.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2016 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 6 090 грн.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року залишено без змін, а додаткове рішення цього ж суду від 18 березня 2016 року змінено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 3 155 грн.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк»просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 31 жовтня 2002 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_2 - начальника відділу заощаджень та кредитування фізичних осіб Правобережного відділення видало довіреність № 432 з правом укладення від імені банку кредитних договорів та інших договорів, що пов'язані з розміщенням коштів з обмеженим їх розміром зі строком дії до 31 жовтня 2003 року. Після призначення ОСОБА_2 на посаду заступника директора відділення така довіреність від імені банку не була оформлена й право підпису договорів, що пов'язані з розміщенням коштів він не мав.

12 квітня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір депозитного вкладу № Оn48631287, за яким останній передав банку грошові кошти в сумі 64 264,32 євро строком на 3 місяці до 12 липня 2005 року під 11% річних.

18 квітня 2005 року ОСОБА_1 за меморіальним ордером вніс в касу банку ще 590 євро.

Згідно з висновком службового розслідування за фактом виявлення та вилучення 17 травня 2005 року в заступника директора Правобережного відділення ОСОБА_2 печатки приходної каси за № 25, яка не повинна була використовуватись, у зв'язку з реорганізацією банку в 2003 році. При інвентаризації в 2003 році зазначена печатка не була передана бухгалтерії, тому не ввійшла до інвентаризації та в зв'язку з цим з листопада 2004 року у відділенні знаходилося дві печатки приходної каси № 25, одна з яких поза обліком знаходилась у ОСОБА_2 Причинами вказаних порушень, за висновком службового розслідування банку, стало неналежне виконання головними бухгалтерами своїх обов'язків щодо забезпечення обліку печаток і штампів та відсутність належного контролю за діяльністю підлеглих співробітників з боку директора Правобережного відділення банку.

По закінченню строку дії договору ОСОБА_1 звернувся до банку про повернення вкладу, на що 12 серпня 2005 року отримав лист банка, в якому йому повідомили про відмову в поверненні коштів, оскільки договір банківського вкладу не укладався та грошові кошти до каси банку не вносилися.

За заявою банку 24 травня 2005 року за фактом заволодіння чужими грошовими коштами при укладенні зазначеного депозитного договору постановою слідчого відділу УСБ в Дніпропетровській області порушена кримінальна справа за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 та ч. 2 ст. 366 КК України.

З висновку експерта від 14 червня 2006 року вбачається, що договір банківського вкладу від 12 квітня 2005 року та меморіальні ордери про перерахунок коштів від 12 та 18 квітня 2005 року підписані ОСОБА_2, який займав посаду заступника директора по індивідуальному бізнесу Правобережного відділення Дніпропетровського регіонального управління ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з висновком експерта від 02 лютого 2007 року відтиски круглої печатки на зазначеному договорі та меморіальних ордерах здійснені круглою печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк».

Меморіальний ордер є банківським документом, який оформлюється виключно банківською установою. Відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року, меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку щодо оформлення операції зі списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до нормативно-правових актів НБУ та ЗУ «Про платіжні системи та перекази коштів в Україні».

Відповідно до Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою правління Національного банку України № 492 від 12 листопада 2003 року, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін (пункт 1.10); на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку (пункт 10.1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що спірний договір від імені банку був укладений неуповноваженою на те особою, врахувавши, що банк не визнав зазначеного депозитного договору, а також те, що внесення грошових коштів не підтверджено документами, що відповідають вимогам, встановленим нормативними актами у сфері банківської діяльності визнав, що договір № 0n48631287 від 12 квітня 2005 року є нікчемним, тобто не підлягає розірванню. Однак, виходячи з доведеності факту отримання працівником відповідача при виконанні ним службових обов'язків від позивача грошових коштів у розмірі 64 854,32 євро, суди дійшли висновку про стягнення зазначеної суми з банку на користь ОСОБА_1 на підставі ст. 1172 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, оскільки вони відповідають обставинами справи, зважаючи на те, що ОСОБА_2 був офіційно оформленим працівником банку, займав керівну посаду, а саме посаду заступника директора Правобережного відділення ПАТ КБ «ПриватБанк», раніше неодноразово укладав депозитні договори в приміщенні банку з іншими вкладниками.

При цьому суди дійшли правильного висновку, що стягнення відсотків з банку за депозитним договором не підлягає задоволенню, оскільки спірний договір було визнано нікчемним.

Крім того, суди обґрунтовано відмовили позивачу в стягненні з відповідача на його користь моральної шкоди, через те, що не було надано належних та допустимих доказів спричинення саме відповідачем позивачу страждань немайнового характеру.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовані обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних рішень судів немає, оскільки висновки судів щодо часткового задоволення позову зроблені вірно.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: О.І. Євтушенко

Т.Л.Ізмайлова

О.В.Кадєтова

О.В.Попович