Справа № 226/2071/17
Провадження № 2/226/833/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Димитровській міській суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Орлової О.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мирноград справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що в період з 19.07.2016 року по 27.07.2017 року він працював у Відокремленому підрозділі «Шахта «Центральна» Державного підприємства «Мирноградвугілля» машиністом підземних установок. 27.07.2017 року його було звільнено за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України. При звільненні відповідач своєчасно не виплатив йому заробітну плату та здійснив повний розрахунок тільки 10.10.2017 року. Загальна затримка розрахунку при звільненні становить 76 днів. Відповідно до ст.117 КЗпП України відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку: 76 днів х 345,89 грн. (середньоденна заробітна плата) = 26287,64 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні за період з 27.07.2017 року по 10.10.2017 року в сумі 26287,64 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Також пояснив, що в день звільнення 27.07.2017 року він не працював, оскільки в той день був у відпустці без збереження заробітної плати. Але в той день він був на шахті, обходив усі служби на підприємстві, які підписували обхідний лист, що передбачено в них на підприємстві при звільненні. Також в той день 27.07.2017 року він отримав на підприємстві свою трудову книжку. Заробітну плату та інші нараховані суми підприємство перераховувало йому на картковий рахунок в «Приватбанку».

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що позивач дійсно працював на їхньому підприємстві та його було звільнено 27.07.2017 року. Повний розрахунок при звільненні було зроблено з позивачем 10.10.2017 року. Чинним законодавством передбачено, що середній заробіток за затримку розрахунку має розраховуватися виходячи із робочих днів затримки, а не календарних, як розрахував позивач. Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В день звільнення 27.07.2017 року позивач не працював, оскільки в цей день згідно з наказом № 246о/к від 12.07.2017 року в нього був вихідний. Заяв щодо виплати йому належних при звільненні сум позивач не подавав. Тому підстав для виплати йому середнього заробітку за затримку розрахунку немає. Позивач отримав трудову книжку на підприємстві згідно з записом в журналі обліку трудових книжок в день звільнення 27.07.2017 року. Підприємство виплачувало позивачу заробітну плату та інші платежі безготівковим перерахуванням на його картковий рахунок в банку. Просив відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 19.07.2016 року по 27.07.2017 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював машиністом підземних установок і був звільнений за власним бажанням, що встановлено на підставі записів трудової книжки позивача та пояснень сторін (а.с. 24-26).

Згідно довідки відповідача від 18.10.2017 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 345,89 грн. (а.с. 20).

Згідно довідки відповідача від 11.12.2017 року, відповідачем здійснено повний розрахунок по заробітній платі з позивачем 10.10.2017 року (а.с. 44).

Згідно наказу відповідача № 246о/к від 12.07.2017 року, позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати з 25.07.2017 року по 27.07.2017 року за сімейними обставинами (а.с. 40).

Згідно книги обліку руху трудових книжок, позивач отримав трудову книжку в день звільнення 27.07.2017 року (а.с. 50-52).

Згідно пояснень сторін та виписки по картковому рахунку, відповідач перераховував позивачу заробітну плату та інші належні йому виплати на банківський картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 10-19).

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідач в повному обсязі виплатив заборгованість з заробітної плати позивачу 10.10.2017 р., тому за період з 28.07.2017 р. по 10.10.2017 р. позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17986,28 грн., виходячи із розрахунку: 345,89 грн. х 52 робочих дні за період з 28.07.2017 р. по 10.10.2017 р. При цьому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, має розраховуватися саме виходячи з робочих днів затримки розрахунку, а не календарних, як розраховував в позові позивач.

Суд не приймає доводи відповідача про те, що оскільки в день звільнення 27.07.2017 року позивач не працював та після звільнення письмових заяв про виплату йому належних при звільненні сум не подавав, тому відповідно до ст.116 КЗпП України позивач не має права на отримання середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з наступних підстав.

Відповідно до абз.1 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення.

Відповідно до абз.5 п.25 зазначеної постанови, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

Тобто чинне законодавство передбачає виплату працівнику при звільненні належних йому від підприємства сум в день звільнення без заявлення працівником про це вимог, зокрема в письмовій формі. І тільки, якщо в день звільнення працівник не був на роботі, то виплати мають бути здійснені не пізніше наступного дня після звернення з вимогою про розрахунок. В даному випадку в день звільнення 27.07.2017 року позивач був на роботі, оформляв звільнення, зокрема, обходив відповідні служби підприємства з обхідним листом, отримав на руки трудову книжку (а.с. 49-52) і тому відповідач був зобов'язаний виплати позивачу належні суми в цей день. Крім того, відповідач перераховував заробітну плату позивачу виключно на картковий рахунок позивача в банку, тому будь-яких перешкод для виплати усіх сум, що належать до виплати при зільненні, у відповідача не було.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 437,89 грн. (17986,28грн. х 640,00грн. : 26287,64грн. = 437,89грн.).

На підставі ст.43 Конституції України, ст.ст.116, 117 КЗпП України, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Мирноградвугілля» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.07.2017 р. по 10.10.2017 р. у розмірі 17986 (сімнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 28 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Мирноградвугілля» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 437 (чотириста тридцять сім) грн. 89 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 19.12.2017 року.

Суддя