У Х В А Л А

Справа № 183/5172/17

№ 2-з/183/200/17

30 листопада 2017 року м.Новомосковськ

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьонов Д.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

в провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», Новомосковського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

30 листопада 2017 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі, згідно з якою позивач просить в порядку забезпечення позову зупинити виконавчі дії по стягненню на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші мої доходи у розмірі 20% щомісячно до виплати загальної суми боргу 51 497 гривень 91 копійки, до набрання законної сили рішення по справі.

Заяву обґрунтовує тим, що новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в жовтні 2017 року вже стягнув з заробітної плати позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1559 гривень і в подальшому буде стягувати з мінімальної заробітної плати позивача такі суми, незважаючи, що виконавчий напис на думку позивача не підлягає виконанню, оскільки виконаний в порушення що ускладнить чи утруднить виконання рішення суду по цивільній справі за моїм позовом, оскільки у разі задоволення позовних вимог позивачу потрібно подавати позов про повернення виконання по виконавчому напису нотаріуса.

Сторони відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України не викликалися.

Дослідивши матеріали цивільного позову, заяви про забезпечення позову, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Згідно зі ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ст.152 ЦПК України, видами забезпечення позову є, окрім іншого, накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, покладення заборони вчиняти певні дії . У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до п. 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу правомірності виконавчого документу.

Водночас, доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову суду не надано, позивачем відомостей щодо наявності чи відсутності означеної загрози не пояснено. Посилання на те, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, а тому є підстави для зупинення стягнення за ним є предметом розгляду у справі, а отже не може бути розглянутим до ухвалення рішення у справі. Посилання на те, що лише на те, що зупинення стягнення надасть позивачу можливість в наступному не подавати заяву про повернення безпідставно стягнутого майна не є підставою для висновку, що наявні обставини які унеможливлять, або утруднять виконання судового рішення.

Внаслідок викладеного суд вважає, що подана заява не містить належних доказів та аргументів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, внаслідок чого в задоволенні заяви належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 210 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її постановлення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.О. Парфьонов