Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 319/404/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Ходько В.М.
Провадження № 22-ц/778/2926/17 Суддя-доповідач Поляков О.З.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Трофимової Д.А.

при секретарі Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: ліквідаційна комісія ГУМВС України в Запорізькій області, про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до МВС України, третя особа: ліквідаційна комісія ГУМВС України в Запорізькій області, про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що у період з 18.08.1987 року по 17.11.1987 року в ході виконання службового обов'язку у складі органів внутрішніх справ він приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС де отримав дозу радіоактивного опромінення, внаслідок чого він вимушений тривалий час знаходитись на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Згідно з довідкою МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково зі стійкою 50 % втратою працездатності. У зв'язку з чим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває глибокі моральні переживання та страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування.

Через ушкодження здоров'я при виконанні службових обов'язків та отриманням інвалідності, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100 000 грн.

Враховуючи вищевикладене просив суд стягнути з МВС України на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправних дій відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між такими діями та отриманою шкодою.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 у період з 25.01.1985 року по 21.07.1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ на різних посадах, в тому числі в період з 06.02.1987 року по 12.07.1988 року на посаді інспектора дорожньо-патрульної служби окремої роти дорожньо-патрульної служби ДАІ УВС Запорізького міськвиконкому, що підтверджується копією послужного списку № С-649824 (а.с.60-62).

У період з 18.08.1987 року по 17.11.1987 року ОСОБА_3, приймав участь у ліквідації наслідків аварії у 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС та отримав дозу радіоактивного опромінення, що підтверджується свідоцтвом про хворобу №1568 від 24.06.1998 року.

Свідоцтвом про хворобу №1568 від 24 червня 1998 року військово-лікарської комісії УМВС України в Запорізькій області встановлено, що хвороби позивача: Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. з помірно вираженим синдромом артеріальної гіпертензії, вираженим астено невротичним синдромом, церебросудинними пароксизмами - пов'язані з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. (а.с.7-8).

17.05.2010 року позивачу за результатами повторного огляду МСЕК встановлена ІІІ група інвалідності з 50 % втратою працездатності, причиною якої є захворювання пов'язане з виконанням службових обов'язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії АД № 133309 та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії АВ № 006545 від 17.05.2010 року (а.с.6).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз'яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов'язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб'єкта такої відповідальності.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України, наявний причинний зв'язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні, чи наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Сам факт отримання ушкодження здоров'я при виконанні службових обов'язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства внутрішніх справ України, та не є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

При розгляді спору судом враховано, що відповідно до положень Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та інших актів законодавства України, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачені компенсації та пільги, що надаються державою за завдану шкоду і спрямовані на захист таких громадян та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 31 травня 2017 року у цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: