АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5564/17 Справа № 208/3051/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпродзержинської міської ради м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за участю третьої особи Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_3, померлого 30 липня 2015 року. Після смерті батька відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 25,1 кв.м., з якої: 1/3 частка належала його батькові, ОСОБА_3 на праві приватної власності, тоді як 1/6 частку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_4, померлої 11 березня 2013 року. Таким чином, на момент смерті ОСОБА_3 на праві власності належала 1/2 частка вищезазначеної квартири, яку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2016 року він успадкував.

Інша 1/2 частка спірної квартири належала ОСОБА_5 (вітчиму ОСОБА_3О.), що складалася з 1/3 частки належної йому на праві приватної власності та 1/6 частки успадкованої після смерті його дружини, ОСОБА_4, померлої 11 березня 2013 року.

ОСОБА_5 помер 13 травня 2015 року, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частку спірної квартири. За життя ОСОБА_5 заповіт не складав, а тому спадкування повинно відбуватися за правилами спадкування за законом.

Позивач вважає, що ОСОБА_3 мав право на спадкування за законом після ОСОБА_5, як спадкоємець четвертої черги, так як проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини.

У звязку із вищезазначеним, просив суд визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому як спадкоємцю четвертої черги після смерті вітчима ОСОБА_5

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено (а.с.115-117).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.121-126).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, ▭↘ згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 жовтня 2006 року виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14276742 від 18 квітня 2007 року, - квартира №5 загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 25,1 кв.м., яка знаходиться в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, вул. Магнітогорська, належить на праві спільної часткової власності в рівних частках ОСОБА_4 та членам її сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_3, кожному по 1/3 частці.(а.с.89).

18 листопада 1997 року ОСОБА_4 склала заповіт НВ 0738998, посвідчений державним нотаріусом Другої дніпродзержинської державної контори ОСОБА_6, згідно якого все її майно де б воно не було та з чого б воно не складалось заповіла ОСОБА_7 (а.с.68).

11 березня 2013 року померла ОСОБА_4 (а.с.76).

14 травня 2015 року помер ОСОБА_5 (а.с.17), а 31 липня 2015 року помер ОСОБА_3 (а.с.16), після смерті яких відкрилася спадщина на належне кожному з них майно.

29 жовтня 1981 року народився ОСОБА_2, батьками якого є ОСОБА_3 та ОСОБА_8

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 31 липня 2015 року, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.111).

09 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори було видане свідоцтво про право на спадщину за законом з змісту якого вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його син, ОСОБА_9, якому видане свідоцтво, складається, з: 1/2 частини квартири № 5 загальною площею 41,8 кв.м., житловою площею 25,1 кв.м., яка знаходиться в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, вул. Магнітогорська, в будинку №5, з якої: 1/3 частка належала померлому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12 жовтня 2006 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська; 1/3 частка належала ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12 жовтня 2006 року Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська, спадкоємцем якої в рівних частках були ОСОБА_10 та ОСОБА_5, які спадщину фактично прийняли, але не оформили своїх спадкових прав. (а.с.64-67).

Постановою державного нотаріуса Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 від 09 лютого 2016 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на його імя на майно ОСОБА_5, у звязку з тим, що не підтверджується факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5Г.(а.с.25).

Враховуючи викладене, висновки суду про відмову у задоволенні позову є обґрунтованими та вірними, оскільки відсутні докази про те, що його батько, ОСОБА_3 прийняв спадщину після свого вітчима, ОСОБА_5, померлого 14 травня 2015 року.

Загальні положенні про спадкування регулюються ст.ст. 1216-1232 ЦК ЦК України, а спадкування за законом главою 86 книги шостої ЦК України.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Звертаючись до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/2 частку спірної квартири, в порядку спадкування після смерті батька, позивач посилається на те, що він позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права через відсутність факту родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Як вбачається з матеріалів справи, на день смерті ОСОБА_5, який помер 13 травня 2015 року разом з ним був зареєстрований ОСОБА_3, який в довідці виданій 12 листопада 2015 року ТОВ «Абонент XXI» м. Дніпродзержинська зазначений його сином, але згідно ОСОБА_5 про реєстрацію актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ОСОБА_3 № 4, виданого 04 грудня 2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, дані про батька відсутні. Після ОСОБА_5 спадкова справа не відкривалась, заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили.

Отже підтвердити факт родинних відносин неможливо.

За таких обставин, суд вірно визначився з характером спірних правовідносин, правильно застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, та вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність правових підстав для спадкування ним 1/2 частки спірної квартири, що належала ОСОБА_5 не приймаються судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 на момент смерті належала вищезазначена частка квартири, а докази та обставини, на які посилався позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції, додаткового правового аналізу не потребують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Таким, чином приведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про незаконність ухваленого рішення не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно положенням ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_12

ОСОБА_13