Провадження № 2/127/4908/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді: Жмудя О.О., при секретарі судового засідання: Бедрак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки в спадковому майні, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення частки в спадковому майні.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4, якому на день смерті належала 1/2 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого в АДРЕСА_1. Інша частина будинку належить на праві власності дядьку позивача - ОСОБА_3. Рішенням Вінницької міської ради №. 62 від 24.12.2010 року 2 сесії 6 скликання ОСОБА_4 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0583 га (цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд). 27.07.2011 року ОСОБА_4 отримав у встановленому законом порядку Державний акт на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2. Згідно додатку до Державного акту на право власності на земельну ділянку сер.НОМЕР_3, вказана земельна ділянка належала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності(без визначення часток кожного співвласника). При зверненні до нотаріальної контори із заявою на отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.07.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Така відмова мотивована тим, що частка померлого ОСОБА_4 у спільній сумісній власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності, не визначена. Законом презюмується, що частки співвласників земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності співвласників житлового будинку, є рівними. Також закон надає право кожному із співвласників на виділ своєї окремої частки із спільної сумісної власності. Отже, розміри часток ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у спільній сумісній власності на земельну ділянку, були рівними і складали по 1/2 частці.

Таким чином, позивач не має можливості оформити своє право на успадковану частину земельної ділянки без визначення частки спадкодавця, що понудило її звернутись з цим позовом до суду.

В судове засідання позивач та відповідачі не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Позивачем суду надано заяву про розгляд справи у її відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Судові витрати просила залишити за нею. Відповідачем ОСОБА_3, також, суду надана заява про розгляд справи у його відсутність із зазначенням про визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомила.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, батькамиОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_4 та ОСОБА_5, запис № 3768. (а.с. 7)

07.03.2000 року ОСОБА_1 одружилась з ОСОБА_6, про що зроблено відповідний запис в книзі реєстрації актів про одруження № 351. Прізвище дружини після одруження - ОСОБА_1. (а.с. 7)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. 26.08.2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2371 (спадкова справа № 50/2010), спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_8, яка помела ІНФОРМАЦІЯ_3, є її син ОСОБА_3 та син ОСОБА_4, на яких видане це свідоцтво, яке складається з цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1. (а.с. 12)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5, виданого відділом ДРАЦС ВМУЮ у Вінницькій області 05.08.2015 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Вінниця, актовий запис № 2240. (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина.

Судом оглянуто та досліджено матеріали спадкової справи № 475/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4. Згідно матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до Другої вінницької державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_2 подано заяви про відмову від належної їй частки в спадщині після смерті ОСОБА_4 (а.с. 43-55)

Згідно із ч. 5 ст. 1273 ЦК України відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Судом у відповідності до ч. 6 ст. 1273 ЦК України встановлено, що ОСОБА_4 не відкликала своєї заяви про відмову від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01338, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі рішення Вінницької міської ради № 62 від 24.12.2010 року є співвласниками земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0583 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 10-11)

27.07.2017 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0, 0583 га, кадастровий НОМЕР_6, розташовану за адресою: АДРЕСА_1,після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_4, оскільки не можливо визначити склад спадкового майна, а саме: на яку частку необхідно видати свідоцтво. (а.с. 9)

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї

окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Судом встановлено, що згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю між співвласниками досягнуто не було.

Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, ОСОБА_1 як спадкоємець учасника спільної сумісної власності правомірно звернулась з позовом до суду про визначення частки майна, належного ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності.

За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Отже, враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0583 га, кадастровий НОМЕР_7, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, становила 1/2.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разійого порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0583 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, становила 1/2.

Враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за позивачем, суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15, 16, ч. 1 - ч. 2 ст. 355, ст. 357, ч. 1 ст. 368, ч. 1 - ч. 3 ст. 372, ст.ст. 1225, 1226, 1273 ЦК України, ч. 1 ст. 86, ч. 4 - ч. 5 ст. 89, ч. 2 та ч. 4 ст. 120, ч. 1 ст. 131 ЗК України, Законом України «Про нотаріат», ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 58-60, ч. 1 ст. 61, ст. 88, ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 0583 га, кадастровий НОМЕР_7, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, становила 1/2.

Судові витрати залишити за ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Жмудь