АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5976/17 Справа № 205/317/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та моральної шкоди, посилаючись на те, що 15 січня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір позики коштів, в цей же день позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 40000 грн. зі строком повернення до 01 січня 2017 року, що підтверджується розпискою. Однак відповідач до цього часу борг не повернув. Внаслідок несплаченого боргу позивачу було завдано глибоких моральних страждань, у звязку з чим просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу в розмірі 40000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року позов задоволено частково та ухвалено: стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 40000,00 грн.; вирішено питання стосовно судових витрат; в іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так судом встановлено, що 15 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики коштів, в цей же день позивач передала відповідачу грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. зі строком повернення до 01 січня 2017 року, що підтверджується розпискою (а.с. 25).

Однак відповідач до цього часу позивачу борг не повернув.

Згідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а згідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 отримані грошові кошти, як було зазначено вище, у встановлені строки не повернув та взагалі ухилився від повернення вище вказаної суми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача суму боргу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що договору позики не було, оскільки грошові кошти він у позивача не отримував, а розписку він написав під тиском, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки таких доказів відповідачем надано не було, а відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_4