Номер провадження: 22-ц/785/6365/17
Номер справи місцевого суду: 513/1146/16-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ПАТ КБ «Акцент-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.05.2011 року між Банком та ОСОБА_3, остання отримала кредит у розмірі 2300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит у встановленому Договором розмірі, однак позичальник ОСОБА_3 у порушення умов кредитного договору зобов'язання не виконала, не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов Договору. Посилаючись на ці обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 17927,18 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні відповідачка та її представник позов не визнали.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року позов ПАТ КБ «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акцент - Банк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 травня 2011 року в загальній сумі 15777 грн. 18 коп., а також судові витрати. В задоволенні решти позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2, представник ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати, постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості в розмірі 15777,18 грн. та стягнення судових витрат, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Акцент-Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів суду обґрунтованість своїх вимог, тому є підстави для задоволення позову, та частково застосував строк позовної давності про застосування якого наполягала відповідачка.

Судова колегія не може повністю погодитися з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 11 травня 2011 року згідно договору № б/н від, укладеному між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачкою, остання отримала кредит в сумі 2300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-11).

Відповідачка погодилась з тим, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Вимогами ст. 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або стандартних формах, який може бути лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 висловила свою згоду про укладання кредитного договору саме у вигляді анкети-заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

З заяви, що підписана ОСОБА_3 вбачається, що вона ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг та погодилася на вказані умови, і згідно з виписки по картковому рахунку користувалася кредитним лімітом, шляхом отримання готівки та отримуючи вказані кошти визнавала умови кредитного договору, питання про визнання умов договору недійсними не ставить.

При цьому з вказаної заяви не вбачається редакція відповідних правил, до яких приєднується відповідач. На принциповість встановлення вказаної обставини вказував ВСУ в постанові № 6-240цс14 від 11 травня 2015р.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Отримання кредитної картки ОСОБА_3 не заперечує.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору, та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 2 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності.

Відповідно до пункту 3.1.1 Розділу правила користування платіжною карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Згідно з п. 3.1.3 цього ж розділу, передбачає, що по закінченню строку дії карти, банк продовжує строк її дії на новий строк, шляхом надання карти з новим строком (а.с. 10).

Із листа ПАТ КБ «Акцент-Банк» вбачається, що по кредитному договору №б/н від 12 травня 2011 року, ОСОБА_3 була видана картка НОМЕР_1 з терміном дії до березня 2013 року (а.с.80).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Акцент-Банк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про захист свого порушеного права 08 листопада 2016 року (а.с. 2).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов договору, укладеного між КБ «Акцент-Банк» і ОСОБА_3 кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки.

Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судова колегія вважає, що Банк пропустив строк позовної давності, про застосування якого просив відповідач, для звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки строк дії кредитної картки сплив у березні 2013 року, нова картка не отримувалась, тому, пред'явивши позов у листопаді 2016 року позовна давність сплила (статті 257, 261, 267 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції висловленій Верховним Судом України у постановах № 6-127цс 14 від 22 жовтня 2014р., № 6-61цс 14 від 18 червня 2014р., яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена судом та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «Акцент-Банк»за пропуском строку позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені ОСОБА_3 по сплаті за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 гривен 80 копійок, підлягають стягненню з ПАТ КБ «Акцент-Банк».

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 07 червня 2017 року - скасувати.

Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Акцент-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1515 гривень 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець