_______________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9076/14-ц
Провадження № 6/520/393/17
УХВАЛА

про залишення подання без задоволення

13.12.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі :

головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України,

ВСТАНОВИВ:

22.07.2014 року старший державний виконавець Поляков О.Г. звернувся до суду з поданням, в якому просив вирішити питання щодо заборони виїзду за кордон ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1 з вилученням паспортного документу. Зобовязати відділ ВПМР УМВС України в Одеській області не видавати виїзді документи на імя ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_1, яка мешкає за адресою АДРЕСА_1.

В своєму поданні державний виконавець посилається на те, що боржник вимоги за виконавчими документами в добровільному порядку не виконує, тому державний виконавець звертається до суду для вирішення питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Петренко В.С.

Ухвалою суду від 28.07.2014 року подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України було задоволено.

Не погоджуючись з даною ухвалою, боржник подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 29.06.2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частко, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 липня 2014 року скасовано, питання з розгляду подання передано на новий розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 21 липня 2017 року прийняла справу до свого провадження.

Сторони по справі у судове засідання не зявились про час, дату та місце розгляду подання сповіщались належним чином.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК, яка міститься у гл. VI ЦПК "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)". За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання яких здійснюється ДВС.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у другого Київського відділу Державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження ВП№40833106 з примусового виконання виконавчого листа №1522/6864/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси 10.10.2012року про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ОСОБА_3 Аваль» грошової суми у розмірі 1 469 428,57грн.

Відповідно до статей 3,4,24,25,26,27 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 27 вересня 2013 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Боржником рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо розшуку майна, належного ОСОБА_2 шляхом направлення запитів до реєструючих установ, в результаті чого було встановлено відсутність майна у останньої.

14 травня 2014 року старшим державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області було винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження боржника ОСОБА_2.

Державним виконавцем здійснено вихід за адресою реєстрації боржника, а саме м. Одеса, вул. Архітекторська, буд. 16/1кв. 49, в результаті чого було встановлено, що ОСОБА_2 за вказаною адресою фактично не мешкає, про що було складено Акт державного виконавця від 03.04.2014 року.

Проте, вирішуючи дане питання, суд враховує те, що постановою головного державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області від 11 грудня 2017 року було повернуто до суду виконавчий лист № 1522/6864/12 виданий 10.10.2012 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «ОСОБА_3 Аваль» грошової суми у розмірі 1730 грн. та 107 179, 79 грн.

Підставою для повернення виконавчого стало те, що ухвалою апеляційного суду Одеської області про відкриття апеляційного провадження, номер провадження 22-ц/785/7873/17, 09.11.2017 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.09.2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_3 Аваль" в особі Одеської обласної дирекції АТ "ОСОБА_3 Аваль" до ОСОБА_5 Вікторовтча, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, на теперішній час відсутнє виконавче провадження відкрите щодо ОСОБА_2, а від так, підстав для обмеження їй у праві виїзду суд не вбачає.

Більш того право громадян України на пересування є конституційним правом (ст. 33 Конституції України), тому обмеження такого права може бути передбачено тільки Законами України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

Разом із тим, в сенсі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, проведеного Верховним Судом України роз'яснено, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону N 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На думку ВСУ, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», п.8 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України», ст.377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У задоволені подання Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_7 за межі України, - відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.