Справа № 520/1409/17
Провадження № 2/520/6528/17
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Калініченко Л.В.
при секретарі Єгоровій Н.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом
до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»
в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк»,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області,
про визнання зобовязань за договором про іпотечний кредит припиненими,
скасування постанови про арешт майна боржника та звільнення майна з-під арешту,
06.02.2017 року до Київського районного суду міста ОСОБА_3 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання зобовязань за договором про іпотечний кредит припиненими, скасування постанови про арешт майна боржника та звільнення майна з-під арешту, в якій позивач просить суд:
- визнати припиненими зобов'язання за договором про іпотечний кредит від 13.09.2007 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1;
- скасувати постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 18.05.2016 року (ВП №50258492) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;
- скасувати арешт на все нерухоме майно належне ОСОБА_1 (№ запису про обтяження 14557713 віл 18.05.2016 року), накладений на підставі постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 18.05.2016 року (ВП № 50258492) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
В обґрунтування позовних вимог позивач в позові посилається на те, що 13.09.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №1948-н на суму 959500 грн., під 14,0 % річних, строком до 13.09.2027 року, на придбання житлового будинку.
У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №1948-н між банком та ОСОБА_1 17.09.2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого стало домоволодіння, загальною площею 122,9 кв.м., розташоване за адресою м. Одеса, вул. Невського Олександра, 66а.
У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління „АТ Ощадбанк" звернулось до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014р. апеляційну скаргу заступника начальника філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» по роботі з проблемними активами ОСОБА_4 - задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року - скасовано та ухвалено нове, яким позов ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп., яка складається з тіла кредиту в порядку дострокового стягнення - 860022 грн. 24 коп., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами 389755 грн. 10 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов'язання по сплаті тіла кредиту в сумі 183328 грн. 54 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов'язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 75352 грн. 84 коп. У решті заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитними коштами - відмовлено.

Позивач також стверджує, що між нею та банком було досягнуто домовленості щодо реалізації заставленого майна та погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується відповідним листом банку від 04.07.2016р.

19.09.2014 року була здійснена реалізація заставленого майна, а саме домоволодіння під №66, розташованого в м. Одесі по вул. Олександра Невського, за рахунок якого була погашена заборгованість за договором про іпотечний кредит. Більш ніяких претензій на адресу ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості Банк не направляв.

Надалі позивачеві стало відомо, що на усе її майно було накладено арешт постановою державного виконавця Київського ВДВС ОМУЮ від 18.05.2016р. ВП № 50258492, що підтверджується відповідною інформаційною довідкою.

Однак позивач вважає, що зобовязання за договором про іпотечний кредит від 13.09.2007 року припинені, оскільки підставою для припинення спірних договору про іпотечний кредит від 13.09.2007р. та іпотечного договору від 17.09.2007р., є саме погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок заставленого майна. Саме звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку є підставою для припинення основного зобов'язання. Частиною 6 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними. Тому, договір про іпотечний кредит припинив свою дію, у зв'язку з виконанням боржником своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості за ним за рахунок продажу іпотечного майна в межах процедури позасудового врегулювання.

У зв'язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду з відповідним позовом про визнання зобов'язань за кредитним договором припиненими.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.02.2017 року на підставі вказаної позовної заяви ОСОБА_1 відкрито провадження по цивільній справі та призначено попереднє судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 або її представник ОСОБА_5 у судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності, у разі неявки відповідача по справі постановити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління ПАТ «Ощадбанк» надав до суду письмові заперечення проти задоволення позовних вимог, в яких просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що посилання позивача є необґрунтованими, та вважає, що ОСОБА_1 фактично в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором внесено кошти, які нею отримані за рахунок продажу будинку зі згоди АТ «Ощадбанк», а норми статті 36 Закону України «Про іпотеку» нею невірно трактовані.

Представник третьої особи - Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання не зявився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа ОСОБА_6 проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі заступника начальника філії Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про іпотечний кредит №1948-н від 13 вересня 2007 року, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 959500 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 959500 грн., сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 14 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що кредит надається на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 13 вересня 2027 року, на придбання житлового будинку, загальною площею 122,9 кв.м. з господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці 278 кв.м., за договором купівлі-продажу від 17 вересня 2007 року, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, буд. 66-А .

Відповідно до п. 1.5. договору про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007 року позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 3998, 00 грн. та сплату нарахованих процентів до останнього робочого числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснити не пізніше 13 вересня 2027року.

Згідно п. 4.2.2. договору про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007року при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж 2 місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором у примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

Пунктом 7.8. договору про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007року передбачено, що сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов'язань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені), що передбачені умовами цього договору.

Відповідно до п. 8.1. договору, цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 17.09.2007 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеського облуправління ВАТ "Ощадбанк" та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №154, відповідно до умов якого, цей договір забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з договору про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007року (а також усіх додаткових договорів (угод) до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії). У відповідності до даного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем забезпечених іпотекою зобов'язань, одержати задоволення за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами. Предметом іпотеки є домоволодіння під №66а, розташоване на вулиці Олександра Невського, в місті Одесі, загальною площею 122,9кв.м., у тому числі житловою площею 87,1кв.м.

Згідно з п. 1.5 іпотечного договору, виходячи з реальної вартості предмета іпотеки та з урахуванням практичної складності при його реалізації, у разі невиконання зобовязань іпотекодавцем, його заставна вартість визначається сторонами в сумі 1200000 гривень 00 копійок.

Враховуючи порушення ОСОБА_1 строків повернення кредиту, 28.05.2010 року та 28.02.2011 року ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" звернулось на адресу ОСОБА_1 з повідомленнями за №22-1/3172 та №22-1/186/1588, в яких терміново просило ліквідувати заборгованість перед банком.

24.02.2011 року ОСОБА_1 звернулася на адресу ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" з заявою, в якій просила надати дозвіл на реалізацію за 120000 доларів США заставного майна, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Олександра Невського, 66-А.

ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" надалі змінило назву на ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк".

Однак, ніякої відповіді з боку ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" на надіслані листи та заяву не надходило.

Враховуючи невиконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по вказаному договору про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007 року, ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" у 2013 році звернувся до Київського районного суду міста ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_3 від 24.02.2014 року по цивільній справі №520/874/13-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення боргу відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 року апеляційну скаргу заступника начальника філії - Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» по роботі з проблемними активами ОСОБА_4 - задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2014 року - скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління „АТ Ощадбанк" - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп., яка складається з: тіла кредиту в порядку дострокового стягнення - 860022 грн. 24 коп., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами 389755 грн. 10 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов`язання по сплаті тіла кредиту в сумі 183328 грн. 54 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 75352 грн. 84 коп. В решті заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитними коштами - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3219 гривень.

05 листопада 2014 року Київським районним судом міста ОСОБА_3 були видані виконавчі листи №520/874/13-ц: про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» судових витрат у вигляді судового збору в сумі 3219 грн.; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року в загальній сумі 1598458 грн. 63 коп., яка складається з: тіла кредиту в порядку дострокового стягнення - 860022 грн. 24 коп., заборгованості по процентам за користування кредитними коштами 389755 грн. 10 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов`язання по сплаті тіла кредиту в сумі 183328 грн. 54 коп., заборгованості по пені за невиконання зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами в сумі 75352 грн. 84 коп.

Однак сторонами було вирішено та погоджено, у виконання вказаного рішення суду, у рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1948-н від 13.09.2007 року, здійснити реалізацію предмета іпотеки, за іпотечним договором від 17.09.2007 року, а саме домоволодіння №66а, по вулиці Олександра Невського, в місті Одесі.

Згідно з листом ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» від 04.07.2016 року за №28/01-03/10140 повідомлено ОСОБА_1, що 19.09.2014 року була здійснена реалізація заставленого майна, а саме: домоволодіння №66а, по вулиці Олександра Невського в місті Одесі, за рахунок чого була погашена заборгованість за договором про іпотечний кредит в сумі 655200 гривень 00 копійок.

Вказані обставини також підтверджені наданими до суду копіями платіжних доручень за №39053415 від 19.09.2014 року про сплату 580521 гривні 00 копійок та за №63332515 від 19 вересня 2014 року в сумі 74679 гривень 00 копійок, які були сплачені в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №1948-н від 13 вересня 2007 року.

Більше, як стверджує позивач, що також не спростовано відповідачем жодним доказом, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» не предявляв жодної претензії ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості за договором про іпотечний кредит №1948-н від 13 вересня 2007 року.

Однак надалі ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

У звязку з чим 19.02.2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50258492, з примусового виконання виконавчого листа №520/874/13-ц, виданого 05.11.2014 року Київським районним судом міста ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 1598458 гривень 63 копійки.

18.05.2016 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження ВП №50258492 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження, якої було накладено арешт на все майно належне боржнику ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Дані обставини підтверджуються наданою до суду інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №59692199 від 23.05.2016 року.

Надалі позивачеві стало відомо, що 18.05.2016 року державним реєстратором було внесено запис про арешт її майна та заборону на його відчуження на постанови Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження ВП №50258492 від 18.05.2016 року.

Позивач вважаючи, що зобовязання за договором про іпотечний кредит від 13.09.2007 року припинені, оскільки підставою для припинення спірних договору про іпотечний кредит від 13.09.2007р. та іпотечного договору від 17.09.2007р., є саме погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок заставленого майна, була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до положень ст. 611 ЦК України уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобовязання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК Українизобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобовязанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобовязання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року по справі 6-224цс17.

Згідно з договором про іпотечний кредит від 13 вересня 2007 року, сторони домовилися, що цей договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань.

Отже, підставою для припинення спірних договору про іпотечний кредит від 13.09.2007р. та іпотечного договору від 17.09.2007р., є саме погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок заставленого майна.

Саме звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку є підставою для припинення основного зобов'язання.

Крім того, частиною 1, 6 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язанняє недійсними.

Суд зазначає, що особисто представник відповідача в своїх запереченнях проти задоволення позовних вимог зазначає та визнає, що банк та ОСОБА_1 домовились про реалізацію заставного майна, у звязку з чим здійснили реалізацію предмета іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007 року.

Частиною 1 статті 61 ЦПК України встановлено, що Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Інших доказів або посилань представник відповідача до суду не надавав та не заявляв, у звязку з чим, суд вважає заперечення представника ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління «АТ Ощадбанк» необґрунтованими та безпідставними.

У звязку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що договір про іпотечний кредит за №1948-н від 13.09.2007 року припинив свою дію, у зв'язку з виконанням боржником своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості за ним за рахунок продажу іпотечного майна у вересні 2014 року в межах процедури позасудового врегулювання, що також було визнано представником відповідача у своїх запереченнях проти задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, у звязку з встановленими обставинами, суд дійшов висновку, що посилання позивача знайшли своє правове обґрунтування та вимоги ОСОБА_1 в частині визнання зобовязань припиненими підлягають задоволенню, та слід визнати зобовязання за договором про іпотечний кредит за №1948-н від 13 вересня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 припиненими.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Як вже зазначалось 18.05.2016 року державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області в рамках виконавчого провадження ВП №50258492 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборону на його відчуження, на підставі якої було накладено арешт на все майно належне боржнику ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Вказане виконавче провадження відкрито 19.02.2016 року головним державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції з примусового виконання виконавчого листа №520/874/13-ц, виданого 05.11.2014 року Київським районним судом міста ОСОБА_3 на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 15.05.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором про іпотечний кредит №1948-н від 13.09.2007 року.

У вказаному договорі про іпотечний кредит від 13.09.2007 року сторонами було визначено, що виконання зобовязань за цим договором забезпечується переданим в іпотеку нерухомим майном житловим будинком №66а по вулиці Олександра Невського в місті Одесі.

Судом вже встановлено, що договір про іпотечний кредит за №1948-н від 13.09.2007 року припинив свою дію, у зв'язку з виконанням боржником своїх зобов'язань щодо сплати заборгованості за ним за рахунок продажу іпотечного майна у вересня 2014 року в межах процедури позасудового врегулювання.

Тобто станом на день постановлення постанови про арешт всього майна боржника, ОСОБА_1 та банк реалізували предмет забезпечення зобовязань за вказаним договором про іпотечний кредит.

Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підлягають захисту інші цивільні права та інтереси власника майна ОСОБА_1, тому необхідно скасувати постанову головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області від 18.05.2016 року (ВП №50258492) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; та звільнити з-під арешту все нерухоме майно належне ОСОБА_1 (№ запису про обтяження 14557713 віл 18.05.2016 року), на яке було накладено арешт на підставі постанови головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області від 18.05.2016 року (ВП № 50258492) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 157, 169, 212- 215, 217, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання зобовязань за договором про іпотечний кредит припиненими, скасування постанови про арешт майна боржника та звільнення майна з-під арешту задовольнити.

Визнати зобовязання за договором про іпотечний кредит за №1948-н від 13 вересня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 припиненими.

Скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області від 18.05.2016 року ВП №50258492 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження стосовно ОСОБА_1.

Звільнити з-під арешту все нерухоме майно належне ОСОБА_1 (номер запису про обтяження 14557713 віл 18.05.2016 року), на яке було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_3 територіального управління юстиції в Одеській області від 18.05.2016 року ВП № 50258492 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів шляхом звернення із заявою про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які не приймали участь під час проголошення рішення суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий Калініченко Л. В.