АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6973/17 Справа № 204/3783/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу комунального підприємства Центральний парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженню здоровю, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 до КП «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженню здоровю задоволено частково. Стягнуто з КП «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 500 000 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з КП «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, КП «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалите нове, яким відмовити у їх задоволенні.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Вказані вимоги ЦПК суд першої інстанції не виконав, що призвело до неправильних висновків, які не відповідають обставинам справи та наявним в ній доказам.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2004 року між ОСОБА_4 (замовник) та КП «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» м. Чернівці (виконавець) було укладено публічний договір про надання послуг, за умовами якого виконавець зобовязався за плату надати замовнику комплекс розважальних послуг на атракціоні «Лавиця». Придбання квитка «Атракциони» серії 108 № 036161 за ціною 6 грн. свідчить про те, що сторони договору дійшли згоди щодо всіх умов договору про надання розважальних послуг, відтак ці умови є обовязковими для них (а.с. 3).

Під час катання на атракціоні, кріплення відірвалося з правого боку і позивачка випала з атракціону. Внаслідок падіння з атракціону «Лавиця» позивачка отримала тілесні ушкодження та потрапила до 1 Чернівецької міської лікарні з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, перелом лобної кістки зліва, закритий перелом лонної кістки зліва, зміщення щелепи, що підтверджується випискою з історії хвороби № 11651/1332 (а.с.4).

Згідно акту судово-медичного обстеження № 286 мд від 16 лютого 2011 року, на підставі проведеного обстеження (за медичними документами) ОСОБА_4, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні нейрохірургії ЛШМД з 22 жовтня 2004 року по 29 жовтня 2004 року з діагнозам: ЗЧМТ. Перелом лобної кістки зліва. Забій головного мозку легкого ступеню. Закритий перелом лонної кістки зліва. Садна м/т чола. Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дій твердих тупих предметів, по строку можуть відповідати вказаному в обставинах і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя (а.с.8-10).

У подальшому вона проходила лікування у неврологічному відділенні 18 міської клінічної лікарні, що підтверджується виписками з історії хвороби (а.с. 5,6) з 23.09.2005 р. по 04.10.2005 р., і з 23.09.2008 по 07.10 2008 р., згідно висновку лікаря невропатолога, встановлено діагноз: остаточні явища черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому лівої лобної кості, відповідно до висновку лікаря, ОСОБА_4 рекомендовано санаторно-курортне лікування 21 день 2 рази на рік. Однак таке лікування рекомендовано з огляду на захворювання опорно - рухального апарату та звязок між отриманими травмами голови не вбачається (а.с. 7).

Обставини отримання травми позивачки при катанні на атракціоні відповідачем не заперечується.

Проте, колегія суддів вважає, що залишилося поза увагою суду першої інстанції та не надано правової оцінки тім обставинам, що у порушенні кримінальної справи за фатом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 внаслідок винних дій працівників КП «Центральний парк культури і відпочинку імені ОСОБА_5» було відмовлено за п.2 ст.6 ЦПК (а.с.66).

Позивач та її представник обґрунтовуючи свої позовні вимоги про відшкодування шкоди, посилались на те, що шкода позивачці була заподіяна внаслідок того, що атракціон «Лавиця» є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні п. 3.1.3 Наказу від 01 березня 2006 року за № 110.

Заперечуючи проти даних обставин представник відповідача посилався на експертний висновок № 1 від 18 травня 2017 року, в якому зазначено, що у 2004 році атракціон «Лавиця» статусу обладнання підвищеної небезпеки не мав, так як термін «обладнання підвищеної небезпеки» для атракціонів було вперше введено у 2005 році Держнаглядохоронпраці України за № 97 від 01 червня 2005 року.

За вказаних обстави, колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, що внаслідок заподіяння пошкодження здоровю, позивачки заподіяно також і моральну шкоду та її розміром. Визначаючи розмір відшкодування слід враховувати наступне: що термін лікування не був тривалим. Позивачка проходила курс лікування відразу після отримання травми з 22.10.2004 р. по 29.10.2004 р. (7 днів), з 23.09.2005 р. по 04.10.2005 р. та останній раз з 23.09.2008 р. по 07.10.2008 р. (а.с.4-6). Їй не встановлювалась інвалідність та не визначено жодних обмежень в життєдіяльності. Позивачка не зверталась до правоохоронних органів відразу після події, оскільки не мала претензій до відповідача, що підтверджується відповіддю начальника Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області від 01.06.2010 (а.с.63). Протягом 12 років позивачка не порушувала жодних питань про відшкодування з приводу спричинення їй моральної шкоди. В обгрунтування моральної шкоди позивачка посилається лише на наявність фізичного болю та страждань та проходження лікування.

Згідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З урахуванням обставин справи та вимог діючого законодавства, колегія суддів вважає, що так як у 2004 р., на час отримання травми, атракціон не відносився до «обладнання підвищеної небезпеки» (законодавчо таким не визначався), позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди через отримання травми є безпідставними.

Проте, враховуючи, що позивачка внаслідок отриманої травми продовжувала лікування протягом 2005, 2008 р., коли атракціон «Лавиця» було віднесено до «обладнання підвищеної небезпеки», наслідком отриманої травми є певні страждання, які викликані погіршенням стану здоровя та фізичний біль, колегія суддів вважає наявними підстави для відшкодування моральної шкоди спричиненої через пошкодження здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Враховуючи, що травму було отримано позивачкою у 2004 р., лікування не було тривалим та наслідки, які не призвели до втрати працездатності та зміни звиклого образу життя, а наявність моральної шкоди полягає лише у певних страждання, які викликані погіршенням стану здоровя та фізичним болем та проходженням лікування з цього приводу останній раз у 2008 р., колегія суддів вважає, що співмірною та справедливою буде моральне відшкодування, яке у грошовому вигляді становить 10000 грн.

Наявність підстав для відмови у позові, передбачені ч. 5 ст. 1187 ЦК України - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, на які посилається апелянт, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі підстави апелянтом не обґрунтовано.

Керуючись ст. 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу комунального підприємства Центральний парк культури і відпочинку ім. Т.Г. Шевченка задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2017 року, в частині стягнення відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши суму відшкодування до 10 000 грн..(десяти тисяч грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: