Єдиний унікальний номер 233/3107/17 Номер провадження 22-ц/775/2112/2017
Номер провадження 22-ц/775/2112/2017
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Груіцької Л.О.,

суддів: Новосьолової Г.Г., Новосядлої В.М.,

секретар Ротар Я.Б.,

за участю представника прокуратури Донецької області ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області матеріали цивільної справи № 233/3107/17,

за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 обєднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області, Управління Державної казначейської служби України у м. Костянтинівці Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями органу державної влади, його посадовими або службовими особами,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року,

(суддя Мартишева Т.О., рішення ухвалене 03 листопада 2017 року у м. Костянтинівка Донецької області, повний текст рішення виготовлений 07 листопада 2017 року),

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Не погодившись із рішенням суду представник ОСОБА_2- ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, вважає, що рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 03.11.2017 року підлягає скасуванню, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно зясував обставини справи. Не визначив характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами. Не згодна із сумою у відшкодування моральної шкоди, яку суд стягнув з відповідача та сумою витрат на правову допомогу.

Позивачка ОСОБА_2 у судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма від 14 грудня 2017 року, зареєстрована за № 5931 в Журналі телефонограм Апеляційного суду Донецької області ( а.с.81), суд не повідомила про причини неявки у судове засідання, відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України вважається такою, що не зявилася у судове засідання без поважних причин.

Прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури у судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Представники ОСОБА_3 ОУПФ, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив рішення залишити без змін. (а.с.97)

Представник Управління Державної казначейської служби України у м. Константинівці Донецької області в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без їхньої участі( а.с.95).

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, суд не повідомив про причини неявки у судове засідання, відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України вважається таким, що не зявився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, представника прокуратури, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з такого.

Відповідно до п.9 Розділу 13 Перехідних положень ЦПК України у редакції від 03.10.2017 року, який набрав чинності з 15.12.2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/8311/13-а від 02 серпня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області про скасування рішення № 01-50/45 від 11 березня 2013 року про застосування фінансових санкцій за несплату авансових платежів із страхових внесків, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі (т.1 а.с. 121-123).

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року у справі № 805/8311/13-а апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 задоволено, скасовано вищевказану постанову, позов ФОП ОСОБА_2 задоволено та скасовано рішення відповідача № 01-50/45 від 11 березня 2013 року (т.1 а.с. 120).

Вказану постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 жовтня 2013 року скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17 вересня 2014 року у справі № К/800/53196/13 (т.2 а.с. 40-42), постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 серпня 2013 року залишено в силі.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/11017/13-а від 21 серпня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області про скасування рішення № 01-50/301 від 11 березня 2013 року про застосування фінансових санкцій за несплату авансових платежів із страхових внесків, адміністративний позов задоволено повністю, скасовано рішення відповідача № 01-50/301 від 11 березня 2013 року (т.1 а.с. 124-126).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року у справі № 805/11017/13-а апеляційну скаргу УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області залишено без задоволення, вищевказану постанову залишено без змін (т.1 а.с. 138-140).

Вказану ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2013 року скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2014 року у справі № К/800/58805/13 (т.2 а.с. 150-151), направлено справу до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд, за результатами якого ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2014 року (т.1 а.с. 152-155) постанову Донецького окружного адміністративного суду від 21 серпня 2013 року у справі №805/11017/13-а залишено без змін.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/11018/13-а від 21 серпня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області про скасування рішення № 01-50/63 від 13 березня 2013 року про застосування фінансових санкцій за подання до органів ПФУ недостовірних відомостей, що використовуються в системі персоніфікованого обліку, адміністративний позов задоволено повністю, скасовано рішення відповідача № 01-50/63 від 13 березня 2013 року (т.1 а.с. 127-129).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 березня 2014 року у справі № К/800/1799/14 залишено без задоволення касаційну скаргу УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області, а ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року, якою повернуто апеляційну скаргу УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області, - залишено без змін (т.1 а.с. 148-149).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/11019/13-а від 01 жовтня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області про скасування рішення № 01-50/46 від 11 березня 2013 року про застосування фінансових санкцій, відшкодування моральної шкоди адміністративний позов задоволено частково, скасовано рішення відповідача № 01-50/46 від 11 березня 2013 року та відмовлено в іншій частині позовних вимог (т.1 а.с. 135-137).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року у справі № 805/11019/13-а апеляційну скаргу УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області залишено без задоволення, вищевказану постанову без змін (т.1 а.с. 143-144).

Вказані судові рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2013 року, Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2013 року залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 серпня 2014 року у справі № К/800/65146/13 (т.1 а.с. 156-157).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/11020/13-а від 12 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області про скасування рішення № 01-50/64 від 13 березня 2013 року про застосування фінансових санкцій адміністративний позов задоволено, скасовано рішення відповідача № 01-50/64 від 13 березня 2013 року (т.1 а.с. 130-132).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі № 805/11020/13-а апеляційну скаргу УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області залишено без задоволення, вищевказану постанову без змін (т.1 а.с. 145-147).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду у справі № 805/11021/13-а від 16 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_2 до УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області про скасування рішення № 01-50/335 від 18 березня 2013 року про застосування фінансових санкцій, відшкодування моральної шкоди адміністративний позов задоволено частково та скасовано рішення відповідача № 01-50/335 від 18 березня 2013 року (т.1 а.с. 133-134).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2013 року у справі № 805/11021/13-а апеляційну скаргу УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області залишено без задоволення, вищевказану постанову без змін (т.1 а.с. 141-142).

Вказані судові рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2013 року, Донецького апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2013 року скасовано ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 жовтня 2014 року у справі № К/800/61028/13 (т.1 а.с. 158, т.2 а.с. 38-39), прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі відмовлено.

15 січня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 зверталася до адресу відповідача УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області з заявами щодо відкликання з виконавчої служби рішень за № 01-50/45 від 11 березня 2013 року та № 01-50/335, підтвердження сум перерахованих пенсійних внесків та сум страхових внесків за період з 05 серпня 2005 року по березень 2013 року у зв*язку із припиненням ОСОБА_2 підприємницької діяльності, а також щодо повернення сум ЄСВ, сплаченого ОСОБА_2 за період 2009-2013 р.р. (т. 1 а.с. 84-86).

УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області на адресу представника позивача щодо виконавчих документів по приватному підприємцю ОСОБА_2 19 січня 2016 року за вих. № 1109/05/12-17 (т.1 а.с. 87) повідомлено, що згідно ухвал Донецького апеляційного адміністративного суду № 805/8311/13-а від 03 жовтня 2013 року та 805/11020/13-а від 12 грудня 2013 року 05 лютого 2014 року державним виконавцем, керуючись п. 4 ч.1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», винесені постанови про закінчення виконавчого провадження: - № 37452172 за рішенням № 01-50/45 від 11 березня 2013 року на суму 1800,21 грн., - № 37450897 за рішенням № 01-50/335 від 18 березня 2013 року на суму 136,00 грн. Повідомлено, що вищевказані постанови були направлені до УПФУ та станом на 18 січня 2016 року на примусовому виконанні в органах ДВС відсутні рішення УПФУ № 01-50/45, № 01-50/335.

Також, листом від 19 січня 2016 року за вих. № 1021/05/12-17 (т.1 а.с. 88) УПФУ в м. Костянтинівці та ОСОБА_3 районі Донецької області представнику ОСОБА_2 ОСОБА_4 направлено інформацію про перераховані кошти по страховим внескам за період з 01 серпня 2005 року по 31 березня 2013 року, та по єдиному внеску за період з 01 січня 2011 року по 31 березня 2013 року (т. 1 а.с. 89-94).

Щодо повернення ЄСВ представнику позивача ОСОБА_4 відповідачем ОСОБА_3 обєднаним УПФУ Донецької області 25 січня 2016 року за вих. № 1467/05/09-17 (т. 1 а.с. 95-97) повідомлено з посиланням на законодавчі акти, що ФОП ОСОБА_2 страхові внески за 2009-2010 р.р., ЄСВ за2011-2013 р.р. нараховані та сплачені самостійно та в повному обсязі відповідно чинного законодавства.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим з такого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належить відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не установлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Задовольняючи частково позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наданих сторонами доказів та з обсягу порушень прав позивача, встановлених судовими рішеннями, про скасування рішень відповідача - органу державної влади, щодо застосування фінансових санкцій як неправомірних. Суд визнав належними доказами протиправність рішень відповідача, відповідні судові рішення, які набрали законної сили. З цих підстав суд правильно прийшов до висновку, що неправомірними діями відповідача, позивачу спричинена моральна шкода. Приймаючи рішення щодо суми моральної шкоди, суд у своєму рішенні врахував практику Європейського суду з прав людини та з урахуванням характеру порушення, глибини душевних страждань, необхідності вжиття додаткових зусиль для відновлення своїх прав, вимог розумності і справедливості вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Суд також правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог до Управління Державної казначейської служби України у м. Костянтинівка Донецької області, оскільки позов у цій частині необґрунтований.

Суд також законно відмовив у стягненні моральної шкоди яка позивачкою обґрунтована витратами зі сплати судового збору, оскільки відшкодування судових витрат, які повязані з розглядом судової справи, можливо лише під час вирішення конкретної справи і не є моральною шкодою.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги у цій частині не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції повинно залишитись без змін.

В апеляційній скарзі позивач незгоден з рішенням суду у частині відмови стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 1500 грн., вважає суму 42,84 грн. замалою. Просила рішення у цій частині скасувати та постановити нове про стягнення з відповідача на користь позивача витрати з правової допомоги у сумі 1500 грн.

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України, у редакції на час виникнення правовідносин провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій.

Відповідно до частини четвертої статті 2 ЦПК України закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Зазначене правило, закріплене і в статті 58 Конституції України, за якою закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, що однозначно розуміється як початок дії закону з моменту набрання ним чинності і припинення з утратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до ст.79 ЦПК України в редакції діючої на час виникнення правовідносин до витрат повязаних з розглядом судової справи належать у тому числі витрати на правову допомогу.

Положеннями частини першої статті 84 ЦПК України в редакції діючої на час виникнення правовідносин передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 47 цього Кодексу в редакції діючої на час виникнення правовідносин учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.

Згідно із ст. 56 ЦПК України в редакції діючої на час виникнення правовідносин правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 представляв інтереси ОСОБА_4, яка є представником позивачки на підставі договору про надання правової допомоги від 1 вересня 2017 року, до якого додано свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_5В.( а.с.117-119).

Відповідно до п.1.1. Договору адвокат зобовязується надати ОСОБА_4 допомогу у цивільній справі за позовом про визнання неправомірними дій посадових осіб КО Управління пенсійного фонду України.

Відповідно до п.5.1. Договору за правову допомогу, передбачену в п.1.1. Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 1500 гр.

Відповідно до п.5.3. Угоди до початку виконання Адвокатом доручення за цим Договором Адвокату виплачується аванс, який складає 50% суми гонорару.

Відповідно до закону України «Про граничний розмірі компенсаційних витрат на правову допомогу по цивільним і адміністративним справам»,розмір компенсаційних витрат складає 40% розміру мінімальної заробітної плати за час роботи адвоката.

Згідно наявних у справі журналів судових засідань від 17 жовтня 2017 року та 03 листопада 2017 року ОСОБА_5 брав участь у справі як адвокат. Суд 17 жовтня 2017 року залучив до участі у справі адвоката ОСОБА_5 ( а.с.26, том №2). Тривалість судових засідань 2 години 6 хвилин.

Будь - яких докази, щодо розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу та квитанції про її сплату в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.. 137ЦПК України в редакції, діючої з 15 грудня 2017 року розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За таких підстав у суду першої інстанції не було законних підстав стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу за відсутності належних доказів які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є у тому числі неповне зясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга у частині скасування судового рішення про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню, а рішення у цій частині скасуванню з інших підстав з постановленням нового рішення про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 367,368,374,376,382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану її представником ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2017 року у частині стягнення на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів Державного бюджету у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України у м. Константинівка Донецької області про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Повний текст судового рішення буде виготовлено до 26 грудня 2017 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Л.О.Груіцька

Судді: Г.Г.Новосьолова

ОСОБА_6