АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7096/17 Головуючий 1 інст. - Подус Г.С.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року по справі за позовом Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради до ОСОБА_1, третя особа: Харківська міська рада про визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2017 року Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради звернувся до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 та просив визнати укладеним договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між ОСОБА_1 та Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради у відповідній редакції; днем укладення договору вважати день набрання рішенням суду законної сили; стягнути витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн. з ОСОБА_1

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року позовну заяву Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради повернуто як таку, що не підсудна Дзержинському районному суду м. Харкова.

Не погоджуючись з ухвалою судді Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити матеріали справи для розгляду до суду першої інстанції.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позовні вимоги стосуються визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова між Департаментом та замовником будівництва ОСОБА_1 при здійсненні реконструкції нежитлової будівлі під торгівельні приміщення за адресою: АДРЕСА_1, тобто виникають з приводу нерухомого майна, а тому на такий вид спору розповсюджуються правила виключної підсудності (за місцезнаходженням майна).

До суду апеляційної інстанції особи, які беруть участь у справі не з'явилися, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вимог частини 2 статті 305 ЦПК України, а також того, що справа по суті не розглядається, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з'явившихся осіб.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради необхідно задовольнити, ухвалу судді - скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача виникли не з приводу нерухомого майна, а з приводу визнання укладеним договору про пайову участьу розвитку інфраструктури м. Харкова, у зв'язку з чим необхідно застосовувати вимоги статті 109 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до частини 1 статті 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пунктах 41 та 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов'язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від пред'явлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Правила виключної підсудності поширюються також на спори щодо майнових прав на незавершені будівництвом об'єкти нерухомості, об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення.

Аналізуючи наведені норми права, слід зазначити, що навіть якщо предметом позову є визнання укладеним договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова, предметом якого є нерухоме майно, застосовуються положення статті 114 ЦПК України.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що навіть в пункті 1.1. договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Харкова зазначено, що взаємовідносини між сторонами виникли щодо пайової участі у розвитку інфраструктури міста Харкова при реконструкції нерухомого майна (нежитлової будівлі під торговельні приміщення) по АДРЕСА_1.

Оскільки спір виник щодо нерухомого майна, застосовується положення статті 114 ЦПК України.

Враховуючи, що судом першої інстанції при постановленні ухвали порушено порядок, встановлений для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, що є підставою відповідно до частини 3 статті 312 ЦПК України для скасування ухвали, вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення цього питання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1 ст.312, ст.313, п.6 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - задовольнити.

Ухвалу судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року - скасувати. Справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення питання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя Судді колегії