Провадження№2/235/1278/17
Справа №235/2479/17
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2017 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючої судді - Величко О.В.,

при секретарі Долгопольської А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача ОСОБА_2

за участю відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ТДВ «Страхова компанія «Альфа Гарант» , третя особа: ОСОБА_5, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТДВ «Страхова компанія « Альфа Гарант», третя особа ОСОБА_5, по стягнення матеріальної і моральної шкоди. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що 21.08.2016 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в місті Покровськ Донецької області, на перехресті проспекту Шахтобудівників та вул. Майора Савельєва, не надав перевагу в русі автомобілю « ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п. 16.12 правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ 2105 під його керуванням зазнав механічні ушкодження. Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 22 від 30.08.2016 року вартість матеріального збитку становить 24195,94 грн., вартість проведення експертизи становить 700 грн. Також неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн. Позивач просить стягнути з ОСОБА_3 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 24895,94 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., та понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позовні вимоги, за його думкою, заявлені до нього , як до неналежного відповідача. Цивільно-правову відповідальність повинна нести ТДВ СК «Альфа Гарант». Позивачем не було надано відомостей про те, на яку суму було проведено оцінку заподіяної матеріальної шкоди представниками страхової компанії і з якої причини не було здійснено виплати. Від представника Покровської філії страхової компанії йому відомо про те, що матеріальні збитки співробітниками страхової компанії встановлено на суму 11000 грн., але виплати не було здійснено з вини позивача. Експертне дослідження , на яке посилається позивач, було проведено з порушенням його процедури і регламенту проведення, оскільки на місце проведення дослідження не було запрошено ні його, ні співробітників страхової компанії, встановлений розмір заподіяної шкоди не було узгоджено з співробітниками страхової компанії, тому вважає розмір збитків завищеним. Вважає, факт завдання позивачу моральної шкоди не підтверджено. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився. Просив справу слухати без його участі ( а. с. 76).

Представник третьої особи ТДВ «Страхова компанія « Альфа Гарант» в судовому засіданні пояснив, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, яка сталася 21.08.2016 року до них звернувся власник транспортного засобу ОСОБА_5, якому була переведена сума страхового відшкодування в розмірі 10070,94 грн., але повернута внаслідок неправильно зазначених реквізитів . З висновками авто товарознавчого дослідження, наданого позивачем, про ринкову вартість автомобіля на момент дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 24195, 94 грн повністю згодні. В подальшому просили закінчити розгляд справи без їх участі ( а.с. 104).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 21.08.2016 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в місті Покровськ Донецької області, на перехресті проспекту Шахтобудівників та вул. Майора Савельєва, не надав перевагу в русі автомобілю « ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який рухався по головній дорозі, чим порушив вимоги п. 16.12 правил дорожнього руху України, що призвело до зіткнення вказаних транспортних засобів. ( а.с. 8).

Постановою Димитрівського міського суду Донецької області від 14.11.2016 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі № 3/226/410/2016 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. ( а.с. 8).

Згідно висновку експертного дослідження № 22 вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ 2105, державний номер с1695 ДО, на момент проведення висновку становить 24195, 94 грн. ( а. с. 15).

Вартість проведення експертизи становить 700 грн. ( а. с. 31-32).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання завдала особою, яка шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Зазначені положення закріплені в правових висновках суду, викладених в постановах

Верховного Суду України від 20.01.2016 року № 6-2808цс15 та 26.10.2016 року,які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або іншій підставі, передбаченій законом чи договором ( речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

В даному випадку до таких осіб належить і позивач по справі ( а.с. 24,102)

Одним із способів захисту цивільних прав, відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України визначено відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення ї цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв»язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки)

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю , завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на положення ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно п.15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу із визнанням транспортного засобу фізично знищеним.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку експертного дослідження № 22 вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ 2105, державний номер с1695 ДО, на момент проведення висновку становить 24195, 94 грн. ( а. с. 15).

Вартість проведення експертизи становить 700 грн. ( а. с. 31-32).

Відповідачами не надано доказів, які б спростували висновки експерта.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобовязані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоровю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У звязку із цим при предявленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непредявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Позивач заявив позовні вимоги про відшкодування шкоди саме в рамках деліктного зобов»язання, зокрема про стягнення шкоди з винної особи, до страхової компанії позовні вимоги не заявлялись.

Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що транспортний засіб позивача визнано фізично знищеним , ринкова вартість транспортного засобу становить 24195,94 грн., клопотань про призначення судово- автотоварознавчої експертизи сторони не заявляли, керуючись принципом змагальності сторін , виходячи з матеріалів справи та доказів представлених позивачем, приходить до висновку про те, що сума матеріальної шкоди, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 24895,94 грн. ( 24195,94 + 700=24895,94).

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну.

Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

У зв'язку з тим, що пошкоджений автомобіль вважається знищеним, задовольняючи позов шляхом відшкодування збитків, стягуючи з відповідача повністю суму ринкової вартості автомобіля , заперечень з цього приводу з боку позивача, третьої особи не надійшло, суд визнає за необхідне вирішити питання передачі останньому залишків пошкодженого автомобіля після відшкодування ним шкоди.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Згідно частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач посилався на те, що він зазнав душевних страждань у зв'язку з пошкодженням автомобіля ВАЗ 2105, власником якого є

В той же час, роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до яких моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Позивач не є власником транспортного засобу, який отримав механічні пошкодження в ДТП, ушкоджень його здоров'ю не спричинено.

Позивач як особа, яка хоч і не є власником, але володіє майном на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), має право вимагати відшкодування лише матеріальної шкоди, завданої цьому майну.

У даній справі з підстав, викладених у позовній заяві, права на відшкодування моральної шкоди позивач не має, оскільки не є власником пошкодженого майна.

За таких підстав суд вважає за необхідним відмовити позивачу в частині відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача - судові витрати у розмірі 640 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1172, 1192 ЦК України, ст.ст.ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 24895 грн., понесені судові витрати у розмірі 640 грн. з подальшою передачею ОСОБА_1 пошкодженого автомобіля марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_3 після повного відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: