УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Коротуна В.М.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», про визнання майна особистою та спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного сумісного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду

м. Житомира від 05 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та, з урахуванням його уточнень, просила: визнати її особистою приватною власністю 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 250 000 грн; визначити ідеальні частки (по 1/2 за кожним) у спільній сумісній власності подружжя на нерухоме майно, а саме на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та на житловий будинок АДРЕСА_6, вартістю 58 687 грн; поділити в натурі спільне сумісне нерухоме майно подружжя, а саме 1/2 частини вказаної квартири, з виділом їй 1/2 частини квартири та визнанням за нею права власності на 1/2 частину квартири, а також з припиненням права власності відповідача на 1/4 частину квартири, а також на вказаний житловий будинок з виділом відповідачу цього будинку, визнавши за ним право власності на весь будинок та з припиненням її права власності на 1/2 частини зазначеного будинку; визначити ідеальні частки у спільній сумісній власності подружжя в рухомому майні - автомобілі DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий

седан-B, кузов № НОМЕР_1, червоного кольору, номерний знак

НОМЕР_2, а саме 1/3 його частини - ОСОБА_4, 2/3 його частини - їй, поділити в натурі зазначений автомобіль, вартістю 38 444 грн, з виділом ОСОБА_4 автомобіля, визнання за ним права власності на автомобіль та припиненням її права власності на 2/3 частини автомобіля з виплатою грошової компенсації за вказаних 2/3 частини вартості автомобіля.

Зазначала, що з 28 серпня 2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який було розірвано згідно з рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 01 квітня 2013 року. За час перебування у шлюбі за спільні кошти вони придбали: 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, вартістю 85 325 грн; автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-B,

№ НОМЕР_1, червоного кольору, номерний знак НОМЕР_2, за 38 444 грн та житловий будинок АДРЕСА_6, за 58 687 грн.

Право власності на квартиру було оформлено за ОСОБА_4, однак вона сплатила за неї 19 000 дол. США, які отримала від продажу належної їй на праві власності квартири, а тому вважає, що 1/2 частини вказаної квартири є її особистою приватною власністю.

Крім того, право власності на вказаний автомобіль також зареєстроване за ОСОБА_4, який використовує його не в інтересах сім'ї. При цьому враховуючи, що коштів на утримання спільної дитини ОСОБА_4 не надає, вважала, що існують підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя у спільній сумісній власності та збільшення її частки у праві власності на даний автомобіль до 2/3 частин.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Поділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільне сумісне майно, набуте сторонами за час шлюбу, а саме квартиру АДРЕСА_2 та автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-В, номерний знак НОМЕР_2.

Визнано за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 в

м. Житомирі, автомобіля DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, легковий седан-В, номерний знак НОМЕР_2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від

05 грудня 2014 року в частині відмови у визначенні ідеальних часток в спільній сумісній власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_6 скасовано та ухвалено в цій часині нове рішення про задоволення позову.

Визнано за ОСОБА_3 та за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини житлового будинку № 13 по вул. Постишева в с. Новопіль Черняхівського району Житомирської області.

Рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права власності на 1/2 частини автомобіля DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, номерний знак НОМЕР_2, без його реального поділу скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про стягнення із

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 43 087 грн 50 коп. грошової компенсації за 1/2 частини автомобіля, залишивши за ОСОБА_4 право власності на автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, номерний знак

НОМЕР_2.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким змінено розподіл судових витрат. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3

сплачений судовий збір у розмірі 1 521 грн 15 коп., витрати за проведення судової експертизи у розмірі 3 200 грн. Стягнуто зі ОСОБА_4 на користь державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 1 919 грн 85 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 720 грн 50 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні її позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_4 у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення грошової компенсації за 1/2 частини автомобіля та розподілу судових витрат, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_2 та автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, номерний знак НОМЕР_2, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягають поділу між сторонами в рівних частках. При цьому судом зазначено про відсутність доказів купівлі 1/2 частки зазначеної квартири за особисті кошти

ОСОБА_3, а також придбання будинку № АДРЕСА_6 Житомирської області, за час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шлюбі. Крім того, враховуючи відсутність дій сторін, направлених на забезпечення можливості поділу квартири в натурі, а також неподільного майна - автомобіля, зокрема, згоди на присудження грошової компенсації та внесення на депозитний рахунок відповідної суми компенсації, судом визначено ідеальні частки у праві власності на квартиру та автомобіль.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції в частині поділу квартири АДРЕСА_1 та визнання за сторонами права власності на ідеальні частки даного майна. Проте, щодо вирішення позовних вимог про поділ автомобіля суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової компенсації за 1/2 частини у праві власності на спірний автомобіль та залишення його у власності ОСОБА_4 Крім того, суд апеляційної інстанції вважав доведеними вимоги ОСОБА_3 про поділ житлового будинку № АДРЕСА_6 Житомирської області, із визначенням ідеальних часток у ньому.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 серпня 2004 року по 01 квітня 2013 року.

За час перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у шлюбі вони придбали квартиру АДРЕСА_3 в

м. Житомирі, автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, номерний знак

НОМЕР_2, та житловий будинок АДРЕСА_6.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_3 зазначала, що 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 придбана за її особисті кошти, а саме за 19 000 дол. США, отриманих від продажу належної їй квартири АДРЕСА_4.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16).

Враховуючи, що згідно з договором купівлі-продажу від 24 травня

2006 року продаж квартири АДРЕСА_5 в

смт Новогуйське здійснювали її власники: ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в рівних частках кожний, за ціною 5 121 грн, при цьому судами встановлено, що ОСОБА_4 у день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири, а саме 02 червня 2006 року, отримав кредит у розмірі 19 000 дол. США на купівлю нерухомості, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для визнання 1/2 частини спірної квартири особистою приватною власністю ОСОБА_3

Вирішуючи питання про поділ нерухомого майна, суди попередніх інстанцій правильно вважали, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у даному майні є рівними, а тому, враховуючи відсутність згоди одного з подружжя на присудження грошової компенсації, внесення такої суми на депозитний рахунок суду та, беручи до уваги, що кожен із сторін претендує і на квартиру, і на будинок, а вимоги про виділ в натурі частки у спільній сумісній власності не заявлялись, законним і обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій щодо визначення за кожним із сторін права власності на ідеальні частки у спільній сумісній власності.

Законним і обґрунтованим є також висновок суду апеляційної інстанції про присудження ОСОБА_3 грошової компенсації за її частку у праві власності на автомобіль DAEWOO-FSO, Lanos TF69Y, номерний знак

НОМЕР_2. При цьому судом враховано підстави припинення права на частку в спільному майні за вимогою іншого співвласника, визначені ст. 365 ЦК України, встановлено відповідність спірного автомобіля вимогам, що ставляться до майна, право власності на частку у якому може бути припинене шляхом присудження грошової компенсації, враховано неможливість виділу частки у праві власності на автомобіль, а також згоду ОСОБА_3 на присудження їй грошової компенсації за частку у праві власності на автомобіль.

Доводи касаційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 даних висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

При цьому безпідставними є доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні питання про відступ від принципу рівності часток при поділі спірного автомобіля, враховуючи відсутність обставин, визначених ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, а також доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про неможливість поділу автомобіля, який перебуває у розшуку відповідно до постанови Державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції від 21 лютого 2014 року, враховуючи те, що розшук автомобіля не припиняє право власності на нього, крім того, відсутні докази не перебування даного автомобіля у користуванні

ОСОБА_4, зокрема відповідної заяви останнього до правоохоронних органів з приводу зникнення майна.

Необґрунтованими є також доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо неправильного розподілу судових витрат.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 грудня 2014 року, в незміненій частині після апеляційного перегляду, рішення апеляційного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Загородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович