АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_7, до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання недійсним результатів оцінки майна, звіту про визначення ринкової вартості майна, договору купівлі - продажу квартири, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання недійсним результатів оцінки майна, звіту про визначення ринкової вартості майна, договору купівлі - продажу квартири.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_6 ОСОБА_9 ОСОБА_10 відхилено, рішення Святошинського районного суду ми. Києва від 17 вересня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 31 серпня 2016 року касаційну скаргу позивача ОСОБА_6 на рішення Святошинського районного суду ми. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року задоволено частково.

Рішення Святошинського районного суду ми. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03 лютого 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу КовальчукСергій Павлович про визнання недійсним результатів оцінки майна, звіту про визначення ринкової вартості майна, договору купівлі - продажу квартири задоволено.

Визнано недійсним та скасовано результати оцінки майна - квартири АДРЕСА_1, здійсненої Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» 25 жовтня 2013 року.

Визнано недійсним та скасовано звіт про визначення ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» 25 жовтня 2013 року.

Визнано недійсним та скасовано висновок про визначення ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» 25 жовтня 2013 року.

Визнано недійсним та скасовано договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 29 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, посвідчений приватними нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 у відшкодування витрат по сплаті судового збору 2601,00 грн..

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи, а викладені в ньому висновки обставинам справи не відповідають. Зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що в момент вчинення оспорюваного договору купівлі - продажу ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій і не керувала ними, а тому безпідставним є посилання суду першої інстанції в рішенні на положення статті 225 ЦК України. Єдиним належним доказом перебування особи у такому стані є висновок судової психіатричної експертизи, яка в даній справі не проводилася, хоча за змістом ст. 145 ЦК України, при необхідності встановлення під час розгляду справи психічного стану особи, призначення експертизи є обов'язковим. Вважає, що відповідачем було подано достатньо доказів на підтвердження того, що з метою укладення оспрюваного договору позивач вчиняла ряд дій, які нехарактерні для вчинення договору соціального обслуговування, а спрямовані саме на відчуження квартири шляхом її продажу. Посилалася на те, що за формою, змістом, порядком укладення та правовими наслідками договір соціального обслуговування і договір купівлі - продажу є абсолютно відмінними, а тому доводи ОСОБА_6 про те, що вона помилялася щодо дійсної природи вчиненого правочину і прав та обов'язків сторін, що виникають в зв'язку з ним, є необґрунтованими. Суд не звернув уваги на те, що при посвідченні договору нотаріус роз'яснив сторонам його суть і наслідки, що свідчить про усвідомлення позивачем на момент його підписання змісту правочину, який вона вчиняє. Зазначила, що посилання ОСОБА_6 на наявність у неї вад зору є безпідставними, так як вона самостійно підписувала подані до суду документи, отримувала пошту, оформляла нотаріальну довіреність на ім'я свого представника і жодних перешкод у вчиненні таких дій, пов'язаних з хворобою очей, не мала. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту дійсної передачі коштів при укладенні договору, так як його умовами було передбачено розрахунок шляхом безготівкового переведення на особистий рахунок продавця і на підтвердження проведення такої операції в матеріалах справи наявний ряд доказів, зокрема і підтверджуючий лист Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк». Поза увагою суду лишилося те, що для укладення договору банківського рахунку та отримання з нього коштів необхідно надавати працівнику банку документ, що посвідчує особу, тобто, твердження ОСОБА_6 про те, що вона рахунок в Публічному акціонерному товаристві «ВіЕйБі Банк» не відкривала і коштів з нього не отримувала, спростовуються матеріалами справи.

В ході судового розгляду справи в суді апеляційної інстанції протокольною ухвалою колегії суддів від 14 грудня 2016 року було задоволено клопотання представника ОСОБА_7 ОСОБА_14 та залучено ОСОБА_7 до участі у справі в якості правонаступника позивача ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та ъъ представник ОСОБА_13 повністю підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_7, який є правонаступником позивача ОСОБА_6, ОСОБА_14 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук СергійПавлович в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи судом повідомлялися у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року суб'єкт оціночної діяльності - Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» здійснило оцінку ринкової вартості квартири АДРЕСА_1, за результатами якої склало звіт і висновок про оцінку ринкової вартості майна.

Згідно висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» про визначення ринкової вартості майна -квартири АДРЕСА_1, вартість об'єкта оцінки станом на 25 жовтня 2013 року без ПДВ складає 260 100,00 грн..

Повний текст Звіту про оцінку ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1 та договір про замовлення оціночних робіт №25/10/К-001 від 25 жовтня 2013 року у Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» не зберігся, як вбачається з листа від 15 січня 2015 року вих. № 002/15. Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» також зазначено, що другий примірник договору про замовлення оціночних робіт №25/10/К-001 від 25 жовтня 2013 року, повний текст Звіту про оцінку і всі додатки до нього були повернуті замовнику оцінки ОСОБА_6.

28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи НОМЕР_4, відповідно до умов якого банк відкрив поточний рахунок НОМЕР_4 на ім'я держателя у гривні та видав міжнародну платіжну картку.

28 листопада 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи НОМЕР_5, відповідно до умов якого банк відкрив поточний рахунок НОМЕР_5 на ім'я держателя у гривні та видав міжнародну платіжну картку.

29 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КовальчукомСергієм Павловичем і зареєстрований в реєстрі за № 12165.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1, яка належала продавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3 від 22 грудня 1995 року.

Пункт 2 договору купівлі - продажу квартири передбачав, що продаж майна вчиняється за 260 100 грн., які покупець повністю сплатив продавцю до підписання цього договору шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок продавця. Продавець своїм підписом на цьому договорі підтверджує факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій до покупця.

29 листопада 2013 року ОСОБА_3 внесла на свій рахунок НОМЕР_4 грошові кошти в розмірі 260 100,900 грн., що підтверджується квитанцією № 4844 від 29 листопада 2013 року, випискою Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» за поточним картковим рахунком НОМЕР_4.

29 листопада 2013 року ОСОБА_3, зі свого рахунку НОМЕР_4, перерахувала на рахунок ОСОБА_6 НОМЕР_5 грошові кошти в розмірі 260 100,00 грн., що підтверджується завіреним Публічним акціонерним товариством «ВіЕйБі Банк» витягом з платіжної системи «VAB24» та випискою Публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» за поточним картковим рахунком НОМЕР_4.

29 листопада 2013 року ОСОБА_6 зняла зі свого рахунку НОМЕР_5 грошові кошти в розмірі 260 100,00 грн., що підтверджується квитанцією № 4846 від 29 листопада 2013 року.

Як вбачається з довідки за формою № 3 від 27 листопада 2013 року вих. № 2380, виданої Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва», ОСОБА_6 зареєстрована і проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 28 грудня 1973 року.

Також встановлено і не заперечується сторонами, що після укладення договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року ОСОБА_6 продовжила проживати в квартирі за адресою АДРЕСА_2.

Оплата всіх комунальних послуг постійно здійснювалася ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Як встановлено з витребуваної від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. та дослідженої судом копії спадкової справи № 21/2017 за померлою ОСОБА_6, 14 жовтня 2014 року вона склала заповіт, відповідно до якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на момент смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_7.

25 травня 2017 року ОСОБА_7 подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коновал З.Ф. заяву про прийняття спадщини, відомостей щодо інших спадкоємців за померлою спадкова справа № 21/2017 не містить, а тому ОСОБА_7 є спадкоємцем позивача за заповітом і правонаступником позивача ОСОБА_6, в розумінні ст. 37 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович про визнання недійсним результатів оцінки майна, звіту про визначення ринкової вартості майна, договору купівлі - продажу квартири, ОСОБА_6 посилалася на те, що оспорюваний договір нею підписано внаслідок помилки, її волевиявлення на вчинення саме такого правочину не було, сам договір носив формальний характер і фактичної передачі коштів та придбаного майна за ним не відбулося, а тому, наявні правові підстави для визнання його недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, визнаючи недійсними і скасовуючи результати оцінки, звіт і висновок Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» від 25 жовтня 2013 року про оцінку майна - квартири АДРЕСА_1, визнаючи недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 29 листопада 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що при вчиненні правочину купівлі - продажу позивач не розуміла своїх дій і не керувала ними, її волевиявлення на вчинення правочину було відсутнє, зміст правочину не відповідає вимогам закону, а тому наявні підстави для визнання договору недійсним. З цих же підстав підлягають визнанню недійсними і результати оцінки, звіт і висновок ТОВ " Експерт центр".

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 листопада 2013 року недійсним в силу положень ст. ст. 203, 215, 229 ЦК України, вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги його правильність не спростовують, з наступних підстав.

Так, відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Стаття 229 ЦК України встановлює, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Виходячи з сукупного аналізу положень статей 203, 638, 655 ЦК України, варто зробити висновок, що договір купівлі - продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди та усвідомлюють всі його істотні умови і подальші наслідки.

Як роз'яснив Верховний Суд України в правовій позиції від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16, на користь помилки при вчиненні договору купівлі - продажу, під якою варто розуміти неправильне сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору купівлі - продажу замість договору довічного утримання, може свідчити: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором продавцем покупцеві та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору купівлі - продажу, тощо.

Оскільки наявними в матеріалах справи і дослідженими судом доказами достовірно підтверджується, що ОСОБА_6, будучи людиною похилого віку, маючи слабкий стан здоров'я та потребуючи внаслідок цього матеріальної підтримки, стороннього догляду і допомоги, підписала з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу квартири, яка є її єдиним житлом та в якій вона продовжила проживати після укладення договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість доводів позивача щодо того, що при вчиненні оспорюваного правочину вона вважала, що відповідач буде надавати їй допомогу та підтримку, тобто, укладаючи договір, помилялася щодо його правової природи, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення між нею і покупцем, що є підставою вважати такий договір укладеним внаслідок помилки щодо істотних обставин.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що волевиявлення учасника правочину на його вчинення має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Так як в ході судового розгляду було встановлено наявність підстав вважати, що ОСОБА_6 при підписанні договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року помилялася щодо його дійсної правової природи та наслідків, що ним зумовлюються, а саме, вважала, що нею укладається договір, подібний за характером і своєю природою на договір соціального обслуговування, який спрямований на забезпечення її доглядом і матеріальною підтримкою взамін на належне їй житло, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дійсного волевиявлення на вчинення правочину купівлі - продажу і відчуження своєї квартири ОСОБА_3 позивач не мала, що, в силу положень ст.ст. 203, 215 ЦК України, є підставою вважати укладений договір недійсним.

Таким чином, враховуючи, що при укладенні договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року ОСОБА_6, яка виступала як продавець, помилялася стосовно правової природи вчиненого правочину та прав і обов'язків сторін, що за ним виникають, враховуючи, що дійсного волевиявлення на оплатне відчуження належного їй майна за договором купівлі - продажу позивач не мала, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про визнання договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року недійсним в силу положень ст.ст. 203, 215, 299 ЦК України є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 в момент укладення договору купівлі - продажу отримала від ОСОБА_3 обумовлену ним суму коштів, що не притаманне для договору соціального обслуговування і свідчить на користь того, що позивач розуміла природу вчинюваного правочину, не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про визнання договору недійсним, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_6 була особою похилого віку. На дату укладення оспорюваного договору - 29 листопада 2013 року, їй було 74 роки.

Наявними в матеріалах справи медичними документами підтверджується, що ОСОБА_6 мала вади зору (зріла катаракта лівого ока, артифакія правого ока) та лікувалася, починаючи з 2006 року, без позитивного ефекту. В 2008 році перебувала на лікуванні на стаціонарі та, з метою упередження сліпоти на ліве око, була прооперована.

Крім того, згідно наявної у справі довідки про причину смерті, виданої Київською клінічною лікарнею № 5, причиною смерті ОСОБА_6 була цереброваскулярна хвороба: ішемічний інфаркт головного мозку, з огляду на що, варто вважати, що остання мала слабкий стан здоров'я та потребувала лікування не лише в зв'язку з вадами зору, а й через гостре порушення мозкового кровообігу (цереброваскулярне захворювання).

Також вбачається, що, у зв'язку з похилим віком та погіршенням стану здоров'я, ОСОБА_6 потребувала стороннього догляду і допомоги, на користь чого свідчить та обставина, що з грудня 2008 року позивач перебувала на обліку у Відділенні соціальної допомоги вдома № 1 Територіального центру соціального обслуговування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації.

Як встановлено з укладеного 26 січня 2012 року договору про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) одинокого (проживаючого самотньо) громадянина з ІІІ групою рухової активності, що був укладений між Територіальним центром соціального обслуговування Святошинського районну міста Києва та ОСОБА_6, Центр прийняв позивача на обслуговування у відділення соціальної допомоги вдома № 1, на підставі її особистої заяви, медичного висновку, карти визначення індивідуальних потреб в соціальному обслуговуванні, актів обстеження матеріально - побутових умов, довідки про склад сім'ї, та зобов'язався надавати їй послуги, визначені договором. До таких послуг було віднесено: оформлення документів, оплата платежів, закупка продуктів харчування, закупка промтоварів, вологе прибирання квартири, оформлення рецептів в поліклініці, доставка ліків і аналізів, супроводження в поліклініку, миття вікон, прогулянки, бесіди. Було встановлено графік відвідувань обслуговуваного: двічі на тиждень, у вівторок і п'ятницю. В подальшому, даний договір кілька разів було пролонговано.

Квартира за адресою АДРЕСА_2 була постійним місцем проживання позивача протягом тривалого часу, в ній вона зареєстрована з 28 грудня 1973 року. Відомостей щодо наявності у ОСОБА_6 іншого житла матеріали справи не містять.

Також, як встановлено в ході розгляду справи, після укладення договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року ОСОБА_6 продовжила проживати в квартирі за адресою АДРЕСА_2 та мешкала там до моменту смерті. На позивача оформлено особовий рахунок по сплаті за комунальні послуги, всі платежі з моменту укладення договору і по теперішній час здійснювалися лише ОСОБА_6. Тобто, фактичної передачі нерухомого майна за договором купівлі - продажу не відбулося.

Таким чином, всі вищезазначені обставини в сукупності свідчать на користь того, що при підписанні договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року позивач керувалася наміром отримувати, в подальшому, догляд, допомогу та матеріальну, зокрема, грошову підтримку від ОСОБА_3 взамін на належне їй житло, тобто, помилялася щодо природи і наслідків підписаного договору.

Факт отримання чи неотримання коштів за договором не впливає на висновок суду про існування помилки з боку позивача щодо істотних обставини при його вчиненні, оскільки іншими, наявними у справі доказами, оціненими судом в єдності та взаємозв'язку, підтверджується, що ОСОБА_6 дійсного наміру оплатно відчужувати своє єдине житло, тобто, вчиняти правочин з купівлі - продажу, не мала.

Посилання апелянта на те, що при підписанні договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком Сергієм Павловичем було роз'яснено сторонам його суть, а тому ОСОБА_6 розуміла природу укладеного договору, на правильність висновків суду першої інстанції також не впливають, оскільки під помилкою при вчиненні правочину розуміється неправильне сприйняття його фактичних обставин, що може бути зумовлено віком і станом здоров'я сторони, з огляду на що, сам лише факт прочитання тексту оспорюваного договору та роз'яснення нотаріусом його суті не може безумовно свідчити на користь того, що особа в повній мірі усвідомлювала, який договір нею укладається.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України, виклавши її в постановах № 6-372цс16 від 27 квітня 2016 року, № 6-1269цс16 від 26 жовтня 2016 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі - продажу та договір соціального обслуговування мають принципово відмінні риси, а тому позивач не могла помилитися стосовно того, який саме договір вона підписала, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту позову вбачається, що ОСОБА_6 вважала, що укладає не договір соціального обслуговування, який підписується з центром соціального обслуговування, а схожий за характером і умовами договір з фізичною особою, який матиме наслідком отримання підтримки і допомоги у побуті і по господарству.

Таким чином, ОСОБА_6 не могла знати, які саме вимоги щодо форми та порядку укладення вимагає договір такого характеру, що свідчить про безпідставність доводів скарги в цій частині.

Разом з тим, дійшовши вірного висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 203, 215, 229 ЦК України, суд першої інстанції, при вирішенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 листопада 2013 року безпідставно послався в обґрунтування свого висновку про їх задоволення на положення ст. 225 ЦК України, яка спірні відносини не врегульовує та на яку ОСОБА_6 в позові не посилалася.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_6 ні в позовній заяві, ні в поданій, в подальшому, заяві про збільшення розміру позовних вимог і доповнення підстав позову, в обґрунтування своїх доводів не посилалася на те, що спірний договір було укладено нею в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (стаття 225 ЦК України).

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що при укладенні договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року ОСОБА_6 не усвідомлювала значення своїх дій та не керувала ними, так як позивач на існування таких обставин не посилалася і будь-яких пояснень з даного приводу в ході розгляду справи сторони не зазначали, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково послався в обґрунтування підстав задоволення позову на положення статті 225 ЦК України і доводи апеляційної скарги про неправильність висновків суду в цій частині є обгрунтованими..

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 листопада 2013 року необхідно змінити і виключити з мотивувальної частини посилання на статтю 225 Цивільного кодексу України.

Звертаючись до суду з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» про визнання недійсними і скасування результатів здійсненої Товариством оцінки майна, звіту про оцінку та висновку про визначення ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_6 посилалася на те, що договору на проведення оцінки з оцінювальною організацією вона ніколи не укладала, на момент виготовлення оскаржуваного звіту та висновку у Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» був відсутній сертифікат суб'єкта оцінювальної діяльності, огляд квартири експертом - оцінювачем не проводився, дослідження здійснено з порушенням Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», безпосереднє оформлення звіту не відповідає вимогам закону, що, в сукупності, є підставою для визнання результатів оцінки, звіту та висновку недійсними і їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, визнаючи недійсним і скасовуючи результати оцінки, звіт і висновок Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» від 25 жовтня 2013 року про оцінку майна - квартири АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи були встановлено достатню сукупність правових підстав для визнання оцінки майна недійсною і її скасування.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки вони не відповідають вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій документів, які містяться у сформованій при укладенні договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року нотаріальній справі, при підписанні договору приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ковальчуку Сергію Павловичу подавався висновок про визначення ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1, виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр».

В даному висновку зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт центр», що має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 11198/10 від 14 грудня 2010 року, на підставі договору з ОСОБА_6, 25 жовтня 2013 року провело оцінку квартири АДРЕСА_1 та дійшло висновку про те, що ринкова вартість об'єкта оцінки становить 260 100,00 грн. При дослідженні було використано порівняльний підхід оцінки. Нормативна база: Закон України «Про оцінку майна, майнових прав і професійної оціночної діяльності в Україні», постанова № 1440 від 10 вересня 2003 року «Про затвердження Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», постанова № 1442 від 28 жовтня 2004 року «Про затвердження Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна». Висновок підписаний оцінювачем ОСОБА_16 (Свідоцтво оцінювача № 273 від 28 квітня 2000 року, видане Фондом державного майна України спільно з Учбовим центром консалтингової фірми «Експерт - Л»; Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №2455 від 23 березня 2005 року).

Так, як зазначено в статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна є результатом

практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності і являє собою процес визначення вартості майна на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна. (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»)

Відповідно до Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен

містити: опис об'єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об'єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою

яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), отримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз'яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Таким чином, хід виконання процедури оцінки майна і визначені за наслідками цієї процедури результати оцінки викладаються в звіті про оцінку. Висновок про вартість майна є остаточним оформленням результатів проведеної оцінки та виступає як кінцева складова звіту.

Враховуючи вищевикладене, для перевірки доводів позивача щодо того, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» здійснено оцінку ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 з порушенням вимог законодавства, яке регулює порядок і процедуру провадження оціночної діяльності, необхідно дослідити відомості, що містяться в звіті про оцінку майна, складному в повній формі, у відповідності до Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10 вересня 2003 року.

Проте, повний текст виготовленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» Звіту про визначення ринкової вартості майна від 25 жовтня 2013 року в матеріалах справи відсутній.

Позивач ОСОБА_6 вказує, що вона проведення оцінки не замовляла та звіт їй не видавався, а тому його копію для дослідження суду надати немає фактичної можливості.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» листом від 15 січня 2015 року повідомило суд, що пов'язані з проведенням даного оцінювального дослідження документи не збереглися, крім того, більшість документів були повернуті ОСОБА_6 після проведення оцінки та в товаристві взагалі не зберігалися.

Оскільки за відсутності Звіту про визначення ринкової вартості майна від 25 жовтня 2013 року суд позбавлений можливості дослідити і встановити, яким чином відбувалося дослідження, яка методика і оціночна процедура була застосована, які матеріали бралися за основу при визначенні ринкової вартості майна, тощо, висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання результатів оцінки майна, звіту та висновку недійсними і їх скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню є помилковим.

Не свідчить на користь недійсності проведеної оцінки майна твердження ОСОБА_6 про те, що на момент оцінки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» не було чинного сертифікату суб'єкта оцінювальної діяльності, оскільки з висновку про визначення ринкової вартості майна від 25 жовтня 2013 року вбачається, що товариство діяло на підставі сертифіката суб'єкта оціночної діяльності № 11198/10 від 14 грудня 2010 року.

Так як сертифікат суб'єкта оціночної діяльності видається строком на три роки, при поданні приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Ковальчуку Сергію Павловичу з висновком про визначення ринкової вартості майна нового сертифікату № 15491/13 від 28 жовтня 2013 року не свідчить про те, що на момент проведення оцінки у Товариства з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» не було діючого сертифікату.

Не є підставою для задоволення таких вимог і посилання позивача на положення ст. 218 ЦК України, яка встановлює правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину, оскільки оцінка майна не є правочином в розумінні ст. 203 ЦК України, так як за своєю правовою природою не може вважатися дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так як позивачем ОСОБА_6 не було надано переконливих доказів на підтвердження існування підстав для визнання недійсними результатів оцінки майна, звіту про оцінку майна і висновку про визначення ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищевказані вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що за результатами апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було частково змінено, частково скасовано та ухвалено в частині нове рішення, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 було заявлено дві основні позовні вимоги: про визнання недійним договору купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2013 року та про визнання недійсними і скасування результатів оцінки майна, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр», оформлених звітом та висновком від 25 жовтня 2013 року.

Сума сплаченого позивачем в ході розгляду справи судового збору становить 4842.13 грн., з яких: за подання позову - 2601,00 грн., за подання апеляційної скарги - 1071,85 грн., за подання касаційної скарги - 1169.28 грн..

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, оскільки за наслідками розгляду спору було задоволено лише одну позовну вимогу, сплачений позивачем судовий збір піддягає відшкодуванню частково, пропорційно розміру задоволених вимог, в сумі 2 421,07 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_7.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 листопада 2013 року підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на статтю 225 Цивільного кодексу України, заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними і скасування результатів оцінки майна, звіту про визначення ринкової вартості майна та висновку про визначення ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр» підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог. В решті заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 229,638, 655 ЦК України, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ст.ст. 11, 60, 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в частині правового обґрунтування підстав задоволення позовних вимог про визнання недійсним Договору купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 листопада 2013 року змінити, виключити з мотивувальної частини посилання на статтю 225 Цивільного кодексу України.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними і скасування результатів оцінки майна, звіту про визначення ринкової вартості майна та висновку про визначення ринкової вартості майна - квартири АДРЕСА_1, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «Експерт центр», скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року в частині вирішення питання про відшкодування судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2), який є правонаступником ОСОБА_6, у відшкодування судових витрат 2 421,07 грн..

В решті заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: