Справа № 242/2862/17
Провадження № 242/1212/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Селидове

Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Черкова В.Г., при секретарі Кідрон О.М., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Селидове цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «Україна» про відшкодування моральної шкоди,-

В с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та уточненням до неї про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач має професійне захворювання, що підтверджується актом Ф П-4 від 03.10.2012 р. Висновком МСЕК йому було встановлено 30 % втрати професійної працездатності. Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з відповідача ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «Україна» - на його користь суму моральної шкоди у розмірі 15000,00 грн.

Позивач у судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу розглянути в його відсутності.

Представник відповідача - ДП «Селидіввугілля» ВП «Україна» - у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Надав письмові заперечення, в яких, крім іншого, зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду із даними вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обовязок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обовязок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно Акту Ф П-4 від 03.10.2012 р. про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ОСОБА_2 поставлений діагноз хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології, другої стадії, помірний перебіг. Ускладнення. Легенева недостатність першого ступеня. Захворювання професійне, первинне. Згідно виписки з акту огляду МСЕК, ОСОБА_2 встановлено 30 % втрати професійної працездатності первинно. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, він у період з 08.04.1997 р. і по теперішній час працює у ДП «Селидіввугілля» ВП «Шахта «Україна».

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я і отримання ним професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов'язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

При цьому суд не бере до уваги посилання представника відповідача на те, що позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 268 ЦК України на вимогу про відшкодування збитків, завданих каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди), позовна давність не поширюється. Аналогічні розяснення надано у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами).

При встановлених судом обставинах, оцінюючи надані в силу ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що внаслідок отриманого професійного захворювання було порушено нормальні життєві звязки позивача, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Це заподіює йому моральні страждання, тому що він змушений докладати додаткових зусиль для утримання себе і своєї родини, одержання повноцінного і своєчасного лікування. Втрата працездатності привела до порушення звичайного ритму життя, через відсутність можливості реалізації своїх потреб і здібностей у повному обсязі внаслідок професійного захворювання він зіткнувся з труднощами побутового плану. В теперішній час відчуває негативні наслідки захворювання. Він продовжує хворіти, потребує лікування. Зазначені обставини приводять суд до переконання, що моральна шкода позивачу дійсно заподіяна.

З урахуванням конституційної значимості здоров'я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від народження й охороняється державою, суд вважає що заявлена позивачем вимога обґрунтована і підлягає частковому задоволенню.

При визначені розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину моральних страждань позивача з приводу пошкодження здоровя, ступінь втрати ним професійної працездатності, а також стан здоров'я позивача, характер, тривалість, важкість змушених змін у його життєвих і виробничих зв'язках, те, що позивач постійно відчуває хворобливі відчуття, має потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні.

Виходячи з принципу розумності та справедливості, а також враховуючи те, що згідно первинного огляду МСЕК ОСОБА_2 встановлено 30 % втрати професійної працездатності, задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача 15000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, суд не находить можливим, оскільки така грошова сума не відповідає глибині моральних та фізичних страждань позивача. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 12000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави у розмірі, що передбачений ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «Україна» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «Україна» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 12000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ДП «Селидіввугілля» в особі ВП «Шахта «Україна» судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. в доход держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя