Справа №333/6325/17
Пр. №2/333/2778/17
11 грудня 2017 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі
Головуючого судді Піх Ю.Р.
при секретарі Бобко О.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-
До Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом звернувся ОСОБА_2 в якому зазначив, що 24.05.2017 року о 13 год. 25 хв. гр. ОСОБА_3 в місті Запоріжжя по вул. Новокузнецькій, керував автомобілем ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1. Під час руху заднім ходом, не впевнившись в безпеці та в тому, що не створить перешкоди іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з автомобілем AUDI Q3, державний знак НОМЕР_2, який стояв, що належить ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, травмованих немає.
Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017 року ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні вказаної ДТП. Зазначена постанова набрала законної сили 27.06.2017 року. Таким чином, вина Відповідача в заподіянні шкоди доказуванню не підлягає. Причиною зіткнення було визнано порушення Правил дорожнього руху Відповідачем.
Відповідно до частини 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
На момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована СК «UNIVES». ОСОБА_2 звернувся до зазначеного страховика 21.06.2017 р. із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу під час ДТП, і одержав страхове відшкодування у розмірі 17 983 грн. 14 коп. Але одержаної страхової виплати недостатньо для повного відшкодування шкоди потерпілому, у звязку з чим, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку.
Відповідно до звіту фахівця авто-товарознавця, вартість матеріального збитку, з урахуванням втрати товарної вартості, завданого ОСОБА_2 внаслідок ДТП склала 40 368 грн. 12 коп. Оскільки ОСОБА_2 одержав страхове відшкодування у розмірі 17 983 грн. 14 коп., то в даному спорі має право на звернення до ОСОБА_3 з вимогою про відшкодування шкоди, який зобовязаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що була одержана ОСОБА_2, але якої є недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_3
З огляду на це, ОСОБА_2 просить суд стягнути різницю між фактичним розміром шкоди, завданої при ДТП, і страховою виплатою, що була одержана ним безпосередньо з винуватця ДТП ОСОБА_3
Всі витрати на складення звіту про оцінку завданої шкоди ОСОБА_2 поніс особисто і сплатив експерту авто-товарознавцю 1200 грн. 00 коп., які є збитком і також підлягають стягненню з ОСОБА_3
Згідно п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно якого потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Згідно з пунктами 2 та 3 частини 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи.
Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Внаслідок протиправного діяння ОСОБА_3, яке полягало в порушенні Правил дорожнього руху, ОСОБА_2 зазнав душевних страждань, його звичний життєвий уклад було порушено. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, значне погіршення самопочуття. Крім цього, внаслідок злісного ухилення відповідача, від здійснення матеріального відшкодування, ОСОБА_2 вимушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до страхової компанії, витрачати власний час та кошти для захисту своїх прав, що безумовно позначилося на душевному стані та призвело до погіршення взаємовідносин у сімї. Спричинену моральну шкоду ОСОБА_2 оцінює в 10 000 грн.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів з винесенням заочного рішення.
Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши письмові докази по справі, приходить до наступного.
Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що на даного відповідача має бути покладено відповідальність.
Так судом встановлено, що 24.05.2017 року о 13 год. 25 хв. гр. ОСОБА_3 в місті Запоріжжя по вул. Новокузнецькій, керував автомобілем ГАЗ 3302, державний номерний знак НОМЕР_1. Під час руху заднім ходом, не впевнившись в безпеці та в тому, що не створить перешкоди іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з автомобілем AUDI Q3, державний знак НОМЕР_2, який стояв, що належить ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, травмованих немає.
Згідно постанови Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.06.2017 р. ОСОБА_3 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с. 9)
На момент ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_3 була застрахована СК «UNIVES».
Згідно ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Як вбачається з матеріалів справи 21.06.2017року ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії «UNIVES» про відшкодування шкоди і одержав страхове відшкодування у розмірі 17 983 грн. 14 коп.
Відповідно до звіту судового експерта ОСОБА_4, вартість матеріального збитку, з урахуванням втрати товарної вартості, завданого ОСОБА_2 внаслідок ДТП склала 40 368 грн. 12 коп.
Відповідно до частини 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частини 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачають, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Стаття 1192 ЦК України передбачає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як зазначає Згідно правовому висновку Верховного суду України № 6-954цс16, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобовязанні ним є страховик.
Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання - первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.
Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.
Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі.
З огляду на зазначене, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
У відповідності до ч. 3 ст.10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір.
Відповідно до п. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 майнової шкоди у розмірі грн. 23 584 грн. 98 коп. є законними та обґрунтованими.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, з урахуванням моральних переживань позивача у зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, згідно якого позивач ОСОБА_2 зазнав моральні страждання, тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, тривалості захисту свого порушеного права, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 3000 грн.
Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У звязку із зазначеним та керуючись ст. ст. 6, 8, 10, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України,-
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі у розмірі 23 584 грн. 98 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 3000 грн.
Стягнути з Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 640 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: Ю.Р. Піх