Провадження №2/760/1066/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарях - Здорик Л.В., Літвінчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської місцевої прокуратури №9, Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві, треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про витребування майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської місцевої прокуратури, Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві, в якому просить суд зобов'язати відповідачів припинити дії щодо обмеження права позивача ОСОБА_1 в користуванні належним йому на праві власності автомобілем MERCEDES- BENZ G500, д.н.з. НОМЕР_1, та зобов'язати відповідачів повернути автомобіль MERCEDES-BENZ G500, д.н.з. НОМЕР_1, в користування позивачеві, а також видати йому ключі від цього автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є власником автомобіля MERCEDES- BENZ G500, д.н.з. НОМЕР_1.

Позивач вказав, що 13 січня 2014 року до Солом'янського районного суду міста Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Світличної Н.І., по кримінальному провадженню №0012866 від 06.11.2013, про надання дозволу на проведення обшуку автомобіля «MERCEDES-BENZ G 500». д.н.з. НОМЕР_1, зареєстрованого на ОСОБА_1, з метою відшукання речей та документів, які містять інформацію про особу яка вчинила кримінальне правопорушення, засобів вчинення кримінального правопорушення, а також інших предметів (речей, документів), які мають значення для встановлення істини по кримінальному провадженні. За наслідками розгляду вказаного клопотання, слідчий суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. його задовольнила.

Пояснено, що 06 лютого 2014 року слідчим Солом'янського РУ ГУ МВС України проведений обшук автомобіля «MERCEDES-BENZ G 500», д.н.з. НОМЕР_1, а також було вилучено зазначений автомобіль.

Позивач посилається, що ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 13.01.2014 не передбачено права вилучення автомобіля «MERCEDES-BENZ G 500», л.н.з. НОМЕР_1. Зазначене майно не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, а тому, враховуючи положення ч. 7 ст. 236 КПК України, вказаний автомобіль вважався тимчасово вилученим майном, лише 25.02.2014 слідчий звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт автомобіля «MERCEDES-BENZ G 500», д.н.з. НОМЕР_1.

Зазначено, що ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. від 28.02.2014 накладено арешт на автомобіль ОСОБА_1 у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином цим майном.

Пояснив, що накладення арешту на спірний автомобіль у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином цим майном здійснено з метою забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна ОСОБА_1 Йому заборонено знищувати, відчужувати або передавати у тимчасове володіння автомобіль марки MERCEDES- BENZ G500, д.н.з. НОМЕР_1.

Зазначено, що на даний час вказана кримінальна справа знаходиться в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва, однак, ні автомобіль, ні ключі від нього, як і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

А тому, на думку позивача, починаючи з 08.02.2014 відпали законні підстави, що дозволяли службовим особам Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві та прокуратури Солом'янського району м. Києва утримувати (зберігати) у себе зазначений автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2.

У позовній заяві міститься посилання на те, що спірний автомобіль знаходиться на території спеціального майданчику ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 8. Ключі від автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 приєднанні до матеріалів кримінального провадження, яке 01 серпня 2014 року направлено до прокуратури Солом'янського району м. Києва.

Позивач вказав, що утримування належного йому автомобіля на території Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві є перешкоджанням та обмеженням його прав на користування власністю, у зв'язку з чим звернувся із вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримали позов та просили суд його задовольнити.

В судовому засіданні 10.03.2017 представник Київської місцевої прокуратури №9 - прокурор Лапшина О.В. та представник Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві - Бартошик А.А. заперечували проти позову, просили відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що дані вимоги позивача слід розглядати в порядку кримінального судочинства,

Представник третьої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_7 позов підтримала, просила суд його задовольнити.

Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва Кізюн Л.І. від 13.01.2014 клопотання старшого слідчого СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Світличної Н.І. про проведення обшуку в рамках кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0012866 від 06.11.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України задоволено. Надано дозвіл слідчому СВ Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві Світличній Н.І. дозвіл на проведення обшуку автомобіля «MERCEDES-BENZ G 500». д.н.з. НОМЕР_1, чорного кольору, зареєстрованого на ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н., з метою відшукання речей та документів, які містять інформацію про особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, засобів вчинення кримінального правопорушення, а також інших предметів (речей, документів), які мають значення для встановлення істини по кримінальному провадженні (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. від 28.02.2014 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_1, а саме: на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ G 500», д.н.з. НОМЕР_1, у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином цим майном. У вказаній ухвалі міститься посилання на те, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого та може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням про арешт майна, а саме, з метою забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна підозрюваного ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, а саме автомобіля марки «MERCEDES-BENZ G500», д.н.з НОМЕР_1 (а.с. 8-9).

Посилаючись на вказану ухвалу, позивач просить зобов'язати відповідачів припинити дії щодо обмеження його прав саме на користування спірним майном, зобов'язавши повернути спірне майно в користування.

З відповіді, наданої ст. слідчим слідчого відділу Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві Світличною Н.І. від 07.04.2014, вбачається, що з метою забезпечення збереження цілісності автомобіля «MERCEDES-BENZ G 500», д.н.з. НОМЕР_1 ,який належить ОСОБА_1 та який згідно ухвали слідчого судді Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві накладений арешт на не допущення його зникнення або пошкодження, вказаний автомобіль не може бути повернутий ОСОБА_8 (а.с. 11).

Згідно відповіді від 09.03.2016, наданої адвокату ОСОБА_1 - Антонову Є.Г. Солом'янським УП ГУНП у м. Києві, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0012866 було закінчено в порядку ст. 290 та 01.08.2014 до Солом'янського районного суду м. Києва було направлено обвинувальний акт (а.с. 12).

Як вбачається з відповіді Київської місцевої прокуратури №9 від 27.04.2016, наданої звернення ОСОБА_1 щодо утримання його автомобіля марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких передбачено покарання у вигляді конфіскації майна, на стадії досудового розслідування накладено арешт слідчим суддею Солом'янського районного суду м. Києва, на вказане майно, і може бути повернуте лише після розгляду справи по суті (а.с. 13).

Як вбачається із запиту Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві до ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» від 31.08.2016, автомобіль марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказом (а.с. 15), однак згідно відповіді ДП МВС України «ІНФОРМ-РЕСУРСИ» №432 від 06.09.2016, вищевказаного автомобіля немає в перечислених, які визнані речовими доказами в кримінальних провадженнях (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль знаходиться на території спеціального майданчику ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: м. Київ, вул. Павла Усенка, 8 (а.с. 16).

Згідно відповіді Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві від 03.10.2016, 01.08.2016 кримінальне провадження № 0012866 від 06.11.2013 направлено до прокуратури Солом'янського району м. Києва для затвердження обвинувального акту та направлення його за підсудністю. До Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві матеріали вказаного кримінального провадження не поверталися. Справа розглядається у Солом'янському районному суді м. Києва. Оскільки матеріали кримінального провадження на даний час не перебувають у провадженні слідчого відділу Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві приймати будь-які процесуальні рішення у даному кримінальному провадженні, у тому числі вирішення питання про надання ОСОБА_1 можливості користуванням автомобілем марки Мерседес Бенс G 500, д.н.з. НОМЕР_1, працівники Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві не мають можливості (а.с. 17).

Як вбачається з матеріалів справи, ключі від автомобіля, а також свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 приєднанні до матеріалів кримінального провадження, яке 01 серпня 2014 року направлено до прокуратури Солом'янського району м. Києва.

В судовому засіданні встановлено, що на час розгляду справи, вказана кримінальна справа №760/16541/14-к, за фактом вчинення ОСОБА_11, кримінальних правопорушень, передбачених п. п. 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_12, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_1, кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 5, ст. 27 п.п. 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_13, кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, п.п. 6, 11, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, знаходиться в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва, в даному кримінальному провадженні триває судовий розгляд, досліджуються докази обвинувачення, однак, ні автомобіль, ні ключі від нього, як і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.).

Правовомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб'єктами права.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів власності.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Згідно із ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Із сукупності доказів у справі вбачається, що позивач є власником автомобіля марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1, враховуючи те, що ухвалою слідчого судді Солом'янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. від 28.02.2014 накладено арешт на вказаний автомобіль у вигляді заборони розпоряджатися будь-яким чином цим майном, ні автомобіль, ні ключі від нього, як і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, не були визнані речовими доказами по кримінальному провадженню, отже, ненадання відповідачами позивачу права користування вказаним майном, порушуються права позивача у користуванні належним йому автомобілем.

Разом з тим суд звертає увагу позивача на безпідставність його посилань у позові на норми ст.ст. 1212, 1213 ЦК України.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги щодо витребування майна із чужого незаконного володіння є обґрунтованими, підтверджуються письмовими доказами, наданим до матеріалів справи та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки даний спір вирішено на користь позивача, позов задоволено, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем, повинні бути відшкодовані відповідачами солідарно.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 15, 16, 317-319, 321, 386, 387, 400 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 197, 209, 212-215, 218, 293 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Зобов'язати Київську місцеву прокуратуру №9, Солом'янське УП ГУ НП в м. Києві припинити дії щодо обмеження права ОСОБА_1 в користуванні належним йому на праві власності автомобілем MERCEDES- BENZ G500, д.н.з. НОМЕР_1.

Зобов'язати Київську місцеву прокуратуру №9, Солом'янське УП ГУ НП в м. Києві повернути в користування ОСОБА_1: автомобіль MERCEDES-BENZ G500, д.н.з. НОМЕР_1, ключі від цього автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2.

Стягнути солідарно з Київської місцевої прокуратури №9, Солом'янського УП ГУ НП в м. Києві на користь ОСОБА_1 1102,40 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Усатова І.А.