Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/929/17 Головуючий у 1-й інстанції: Нікітенко Н.П.
Є.У.№ 334/2939/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мета банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ПАТ «Метабанк» (далі Банк) звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що 02.09.2005 року було укладено кредитний договір № 48, згідно з яким ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 7 788,00 доларів США зі строком повернення до 02.09.2010р., сплатою 0,1 % річних за користування кредитом та щомісячної комісії у розмірі 50,62 долари США. Забезпеченням виконання зобовязань ОСОБА_5 за кредитним договором є порука ОСОБА_4Ю, про що 27.09.2006 року був укладений договір поруки № 404, за умовами якого поручитель зобовязалася відповідати за належне виконання боргових зобовязань позичальника як солідарний боржник. Судовим рішенням від 02.10.2012р. з боржника і поручителя стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором, визначена станом на 31.05.2012 року, в загальній сумі 36 797,38 грн., що за курсом НБУ становило 4 603,99 дол.США, в тому числі: заборгованість за кредитом - 2 278,15 дол.США, що еквівалентно 18 208,11 грн.; заборгованість за відсотками - 0,10 дол.США, що еквівалентно 0,80 грн.; заборгованість за комісією - 658,06 дол.США, що еквівалентно 5259,54 грн.; заборгованість за пенею - 1667,68 дол.США, що еквівалентно 13 328,93 грн. До теперішнього часу судове рішення не виконано, кредит не повернуто. Внаслідок зростання курсу долару США (з 7,9925 грн. за 1 долар США до 23, 50603 грн. за 1 долар США) стягнута судом у травні 2012 року сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18 208,11 грн. станом на квітень 2015 року становить лише 774, 61 долари США. Посилаючись на вказані обставини, Банк просив суд на підставі ст.ст.533,625,1049,1050 ЦК України стягнути з відповідачів солідарно 3 192,17 дол.США, із яких: 1 503,54 дол. США курсова різниця за тілом кредиту; 169,83 дол. США 3% річних, розрахованих відповідно до ст.625 ЦКУ за період з 13.10.2012р. по 07.04.2015р.; 1518,60 дол.США - щомісячна плата, що розрахована відповідно до п.1.1 кредитного договору за період з 13.10.2012р. по 07.04.2015р. та 38 984,59 грн. - пені, розрахована відповідно до п.6.5 кредитного договору за період з 09.04.2014р. по 07.04.2015р.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «МетаБанк» 77 659 грн.59 грн., яка складається з пені, що розрахована відповідно до п.6.5 кредитного договору за період з 09.04.2014р. по 07.04.2015р. в розмірі 38 984,59 грн.; суми 1 518,60 дол.США щомісячної плати, що розрахована відповідно до п.1.1 кредитного договору за період з 13.10.2012р. по 07.04.2015р., що за офіційним курсом НБУ, станом на 27.10.2015 року становить 34 784,89 грн., суми 169,83 дол.США 3% річних, розрахованих відповідно до ст.625 ЦКУ за період з 13.10.2012р. по 07.04.2015р., що за офіційним курсом НБУ, станом на 27.10.2015 року становить 3890,11 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою цього ж суду від 16 грудня 2016 року заява ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судовим рішенням від 02.10.2012 року з нього стягнута вся заборгованість за кредитним договором, яку він визнав і проти стягнення якої не заперечував. Та обставина, що ні Банк, ні виконавча служба не вчиняли жодних дій з примусового виконання судового рішення, не є підставою для стягнення з нього на користь Банку будь-яких інших сум. Вважає, що він не повинен відповідати за ухилення виконавчої служби від виконання своїх посадових обовязків з примусового виконання судового рішення. З вказаних підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове про відмову у позові.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_5 не зявився, подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки має намір укласти договір з фахівцем у галузі права для отримання правової допомоги.

Розглянувши клопотання ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, зясувавши думку представника позивача, який заперечував проти його задоволення, вивчивши матеріали справи, колегія суддів визнала причини неявки відповідача у судове засідання неповажними і вважала за можливе розглянути справу без його участі з огляду на такі обставини.

Згідно з ст.ст. 5,10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності сторін, змагальності та диспозитивності.

У відповідності до ст.11, ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки і разом з тим, з огляду на принцип диспозитивності у цивільному судочинстві сторони розпоряджаються процесуальними правами на свій розсуд.

Відповідно до положень ст.ст.157, 303-1, 304 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками та доповненнями, встановленими главою І розділу У ЦПК України. Суд першої інстанції розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У випадкових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Як вбачається із матеріалів справи, позовна заява надійшла до суду першої інстанції 16 квітня 2015 року, провадження у справі було відкрито 29 квітня 2015 року. В жодному судовому засіданні ОСОБА_5 участі не приймав. Представництво його інтересів у суді першої інстанції за довіреністю здійснював ОСОБА_6 (а.с.71).

В апеляційний суд справа зі скаргою ОСОБА_5 надійшла 13 січня 2017 р.

Аналіз фактичних обставин справи свідчить про те, що відповідач не зацікавлений у якнайшвидшому вирішення справи, оскільки його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на тяганину судового розгляду, що тягне за собою порушення як розумних строків розгляду справи, так і принципу рівності сторін.

Відповідач мав достатньо часу для укладання договору про надання правової допомоги з фахівцем у галузі права і надання всіх доказів на підтвердження своїх доводів і заперечень як суду першої, так і суду апеляційної інстанції. Клопотання про дослідження нових доказів апеляційна скарга не містить.

Невжиття відповідачем своєчасних заходів для укладання договору з адвокатом до судового засідання не є підставою для відкладання судового розгляду.

Інших причин для відкладення судового розгляду відповідач у своєму письмову клопотанні не навів.

На підставі 305 ч.2 ЦПК України колегія суддів визнала причини неявки ОСОБА_5 неповажними і такими, що не перешкоджають перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Частиною 2 статті 11, частиною1 ст.32 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позов може бути предявлено до кількох відповідачів. Кожен із відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Зважаючи на те, що співвідповідач ОСОБА_4 ні із заявою про перегляд заочного рішення, ні з апеляційною скаргою до суду не зверталася у відповідності до ст.ст.11, 32, 303 ЦПК України і ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення суду переглядається лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_5

З огляду на матеріали справи встановленими фактами є такі обставини:

02 вересня 2005 року між Акціонерним банком «Металург», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МетаБанк» (далі позивач, Банк) та фізичною особою - ОСОБА_5 (далі позичальник) укладений кредитний договір №8 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_5 отримав кредит у сумі 7788 доларів США зі сплатою щомісячної комісії в розмірі 50,62 доларів США строком на 60 місяців з терміном повернення до 02 вересня 2010 року включно ( а.с.8-9).

На забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_5 між Банком та ОСОБА_7 (далі поручитель) 27 вересня 2006 року укладено договір поруки №404, відповідно до умов якого остання зобовязалась у разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, погасити борг в сумі наданого кредиту, сплатити відсотки за кредитом, комісії, суми неустойки і нанесених збитків та інші платежі за кредитним договором за весь період користування позичальником кредитом.

Позичальником не були виконані належним чином умови кредитного договору, у визначений кредитним договором строк кредит і проценти за користування коштами не повернуті.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2012 року з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь позивача за вказаним кредитним договором солідарно стягнута заборгованість в загальній сумі 36797,38 грн., визначена станом на 31 травня 2012 року, із яких: 0,8 гривень прострочені проценти, 18 208,11 грн. прострочений кредит, 13328,93 грн. пеня, 5259,54 грн. прострочена комісія. Рішення набрало закрої сили 13 жовтня 2012 року (а.с.7).

Доказів виконання заочного судового рішення матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду з указаним позовом, банк посилався на неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, а також невиконання ухваленого 02 жовтня 2012 року судового рішення, у зв'язку із чим станом на 08 квітня 2015 року утворилася загальна заборгованість у розмірі 3192,17 доларів США грн., яка складається з 1503,54 доларів США курсової різниці, 169,83 доларів США трьох відсотків річних (відповідно до ст.625 ЦКУ) за період з 13.10.2012 року по 07.04.2015 року та 1518,60 доларів США щомісячна плата (комісія), що розрахована відповідно до пункту 1.1 кредитного договору за період з 13.10.2012 року по 07.04.2015 року, а також 38984,59 гривень - пеня за період з 09.04.2014 року по 07.04.2015 року включно відповідно до п.6.5 кредитного договору (а.с.13).

Вирішуючи спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд визнав позовні вимоги частково обґрунтованими з тих підстав, що позичальник рішення суду про задоволення вимог кредитора не виконав, правовідносини сторін кредитного договору не припинилися, а тому з боржника та поручителя на користь Банку підлягають стягненню нараховані після попереднього судового рішення обовязкові щомісячні платежі та штрафні санкції у відповідності з вимогами закону (ст.625 ЦК України) та умовами кредитного договору (пунктів 1.1, 6.5).

У стягненні заборгованості, що виникла в результаті курсової різниці після прийняття рішення в сумі 1503,74 доларів США суд першої інстанції відмовив.

В зазначеній частині рішення суду першої інстанції Банком не оскаржено і у відповідності до ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Розмір визначеної банком заборгованості за щомісячною комісією, 3% річних, пені позичальником не оспорювалися ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги також не містять доводів щодо неправильного визначення Банком суми заборгованості, а тому у відповідності з вимогами ст.ст.10,11, 303 ЦПК України правильність нарахування заборгованості судом не перевірялася.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, пунктом 1.1 кредитного договору встановлено обовязок позичальника щомісячно сплачувати комісію в розмірі 50,62 доларів США, а пунктом 6.5 зазначеного договору встановлено, що в разі виникнення простроченої заборгованості за відсотками або кредитом позичальник сплачує пеню в розмірі 0,2 % від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Як розяснено в пункті 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобовязання залишаються невиконаними належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК.

Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору, зазначений договір діє з дня його підписання і до повного виконання сторонами зобовязань по ньому.

Отже, з боржника підлягають стягненню щомісячні платежі за основним зобовязанням (комісія) і штрафні санкції, передбачені законом та договором, за неналежне виконання його умов.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення у справі ухвалене за тотожнім позовом являються безпідставними, оскільки відповідно до змісту позовних вимог ПАТ «МетаБанк» просив стягнути заборгованість, що утворилась після ухвалення попереднього судового рішення, а тому рішення у цій справі ухвалене за іншим предметом спору.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що невиконання позичальником боргових зобовязань сталося через невжиття посадовими особами виконавчої служби заходів примусового виконання судового рішення являються неспроможними. Наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості не звільняє позичальника від обовязку належного виконання умов кредитного договору і не звільняє від відповідальності за порушення своїх зобовязань.

Отже, суд першої інстанції дійшов о обґрунтованого висновку, що з позичальника на користь Банку підлягають стягненню основне зобовязання та штрафні санкції, передбачені договором та законом за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість по щомісячній комісії, три відсотки річних, розрахованих відповідно до ст.625 ЦК України, пеня за несвоєчасне погашення кредиту.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права являються безпідставними, а тому апеляційна скарга на підставі ст.308 ЦПК України підлягає відхиленню.

Оскільки в оскаржуваній частині судового рішення судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, як про це вимагає позичальник.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 жовтня 2015 року по цій справі в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості залишити без зміни.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: