Категорія 5 Доповідач Рибчинський В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Рибчинського В.П.,

суддів: Панасюка О.С., Голоти Л.О.,

за участі секретаря Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника Григоріва ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Другої вінницької держаної нотаріальної контори, ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю 51/100 частку будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на 1/2 частку від 51/100 частки будинку з господарськими будівлями, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

встановила:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Другої вінницької державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 про визнання спільною сумісною власністю 51/100 частку будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на 1/2 частку від 51/100 частки будинку з господарськими будівлями, визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 з 28.01.1985 року.

В серпні 1988 року вони купили 51/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці, яка була оформлена за чоловіком, але відповідно до ст. 22 КпШС України була спільним сумісним майном подружжя.

06.11.2004 року її чоловік ОСОБА_6 помер.

Вона не мала наміру оформляти спадщину після смерті чоловіка, оскільки у нього були діти.

Відповідач ОСОБА_5 оформив на себе 51/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці в порядку спадкування за заповітом після смерті батька.

Однак, вважаючи, що він не вправі був оформляти на себе 51/100 частки зазначеного будинку, оскільки половина зазначеної частки не належала померлому, просила визнати, що 51/100 частка будинку з господарськими будівлями і спорудами, що по вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці, належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 і ОСОБА_6, який помер 06.11.2004 року , визнати за нею право власності на 1/2 частку від 51/100 частки будинку з господарськими будівлями і спорудами, що по вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці, як за пережившим подружжям, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 22.08.2005 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6, який помер 06.11.2004 року, на сина ОСОБА_5, в зв"язку з невиділенням частки пережившого подружжя.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2017 року позов ОСОБА_4 до Другої вінницької держаної нотаріальної контори, ОСОБА_5 задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник Григоріва ОСОБА_2 ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 і ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 28.01.1985 року (а.с. 6)

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.08.1988 року ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_6 купив 51/100 частку будинку з господарськими будівлями і спорудами, що по вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці. (а.с. 48-49).

06.11.2004 року ОСОБА_6 помер. (а.с. 5)

ОСОБА_6 склав заповіт, у якому все своє майно заповів сину ОСОБА_5 (а.с. 47)

18.04.2005 року відповідач ОСОБА_5 - син ОСОБА_6 звернувся до Другої вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та повідомив, що спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку в спадщині, пережилої дружини та осіб, з якими його батько проживав однією сім'єю, але не перебував у шлюбі, немає. (а.с. 42)

22.08.2005 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_6, який помер 06.11.2004 року, на сина ОСОБА_5, спадкова справа №125/2005 року, зареєстровано в реєстрі №1-852, на майно - 51/100 частку будинку з господарськими будівлями і спорудами, що по вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці. (а.с. 59)

Згідно інформаційної довідки від 09.03.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на 51/100 частку житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Д. Нечая, 124 м. Вінниці належить відповідачу ОСОБА_5 (а.с. 86-87)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 51/100 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Д. Нечая, 124 м. Вінниці належала на праві спільної сумісної власності подружжю ОСОБА_4 і ОСОБА_6, який помер 06.11.2004 року, оскільки була придбана ними під час зареєстрованого шлюбу.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші.

Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Отже, враховуючи, що 51/100 частка житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Д. Нечая, 124 м. Вінниці були придбані ОСОБА_6 у період перебування у шлюбі з ОСОБА_4, тому зазначена частка є спільною сумісною власністю подружжя, а від так позовні вимоги є обґрунтованими.

В поданій апеляційній скарзі заявник з такими висновками не погоджується, посилаючись на порушення позивачкою порядку прийняття спадщини, визначеного ЦК України

Однак, такі посилання не заслуговують на увагу, оскільки питання про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не є предметом розгляду у даній справі. Спірні відносини виникли з приводу поділу спільної сумісної власності подружжя, та відповідно регулюються нормами КпШС України, який був чинний на момент набуття права власності на спірний житловий будинок подружжям.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З аналізу викладеної статті вбачається, що визнання права власності на спірну частку житлового будинку не потребує додаткового визнання 51/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Д. Нечая, 124 м. Вінниці спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_4

Крім того, цей факт ніким не оспорюється.

За таких обставин, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крмі того, позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 22.08.2005 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6, який помер 06.11.2004 року, на сина ОСОБА_5, може бути визнане недійсним лише в частині щодо 1/2 частини 51/100 частки будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці, оскільки на іншу частку житлового будинку позивачка не претендує.

Поряд з цим, в поданій апеляційній скарзі заявник ставить питання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Однак, пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5 розяснено, що оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК України, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна , то на ці спори не поширюються правила про позовну давність.

За таких обставин, оскільки спір виник з приводу визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 частину 51/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по вул. Д. Нечая, 124 м. Вінниці, строки позовної давності до спірних правовідносин застосуванню не підлягають.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не було взято до уваги вище зазначене, оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому воно підлягає скасування з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Григоріва ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку від 51/100 частки будинку з господарськими будівлями і спорудами, що по вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 22.08.2005 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6, який помер 06.11.2004 року, на сина ОСОБА_5, в частині 1/2 частки від 51/100 частки будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Д.Нечая, 124 м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3000,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В задоволенні решти позовних відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: