Провадження № 22-ц/783/1258/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: законного представника ОСОБА_2 -

ОСОБА_3, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_3, до ОСОБА_2 про вселення у квартиру, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою, надання дублікату ключів від вхідних дверей,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.09.2016 року вказаний позов задоволено.

Вселено малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в квартиру АДРЕСА_1 та зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкод малолітньому сину в користуванні даною квартирою.

Зобов'язано ОСОБА_2 надати дублікат ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 законному представнику малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що в порушення вимог ст.29 ЦПК України суд відкрив провадження у справі за позовом малолітнього, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню. Крім того, вважає, що суд дійшов помилкового висновку про порушення прав малолітнього на користування жилим приміщення квартири АДРЕСА_1, зіславшись на рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.05.2015 року, яким ОСОБА_3 виселено зі спірної квартири, а у виселенні малолітнього сина - відмовлено, оскільки після ухвалення вказаного рішення суду ОСОБА_3 добровільно змінила своє місце проживання та місце проживання дитини, переїхавши разом з ним в квартиру по АДРЕСА_3 яку він надав їй для проживання із сином і в якій вона зареєстрована на підставі її особистої заяви, а син залишається бути зареєстрованим у квартирі по АДРЕСА_4. Апелянт вважає, що спір між сторонами виник саме з приводу реєстрації фактичного місця проживання дитини, про що свідчить переписка ОСОБА_3 з органами міграційної служби, однак, це не підтверджує факт порушення ним прав дитини на користування квартирою по АДРЕСА_4. Апелянт стверджує, що звернення ОСОБА_3 в різні органи з приводу того, що він не допускає дитину до свого житла, не є підтвердженням факту чинення ним синові перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, оскільки жоден з органів, до яких надійшли такі звернення, не підтвердили цієї обставини. Зазначає, що сторони в добровільному порядку визначили місце проживання дитини разом з матір'ю, а тому, задовольнивши вимогу про вселення малолітньої дитини в квартиру по АДРЕСА_4, суд змінив місце проживання дитини без згоди батька всупереч вимогам ст.ст. 160, 161 СК України. Крім того, вважає, що задоволення судом вимоги про видачу дубліката ключів законному представнику малолітнього суперечить вказаному вище рішенню апеляційного суду про її виселення з цієї квартири.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Предметом спору є жиле приміщення квартири АДРЕСА_2, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2

Малолітній ОСОБА_2 з 09.04.2010 року зареєстрований в спірній квартирі як член сім'ї власника квартири - відповідача ОСОБА_2 (а.с. 37).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.01.2015 року в справі №344/15386/14-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 та малолітнього ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, - відмовлено (а.с.11).

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 14.05.2015 року (а.с.14-15) вказане вище рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_3 виселено з квартири АДРЕСА_2 у зв'язку із закінченням строку укладеного з нею договору найму, а в решті рішення суду першої інстанції, зокрема, в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про виселення малолітнього ОСОБА_2 з цієї квартири, - залишено без змін.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом нарівні з власником, якщо при їх вселені не було іншої угоди про порядок користування цим житлом.

Враховуючи те, що малолітній ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі як член сім'ї власника квартири, тому він має право на користування цією квартирою нарівні з її власником, оскільки іншої угоди про порядок користування цим житлом укладено не було.

Крім того, факт законності проживання малолітнього ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1, яка належить на праві власності його батькові - відповідачеві ОСОБА_2, та користування нею підтверджений вказаними вище судовими рішеннями.

З матеріалів справи також встановлено, що після виселення ОСОБА_3 із спірної квартири, з 22.05.2015 року вона зареєстрована як наймач за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.10, 18).

Вказана квартира теж належить на праві власності відповідачеві ОСОБА_2 (а.с.29-30).

На підставі заяви відповідача ОСОБА_2 Івано-Франківським міським відділом управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області було прийнято рішення про зняття малолітнього ОСОБА_2 з реєстрації за адресою: АДРЕСА_4 та про його реєстрацію з 02.06.2015 року за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.19, 22, 23).

Рішенням Івано-Франківського міського відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 31.10.2015 року скасовано реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3, і поновлено реєстрацію місця його проживання за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.36, 37, 38).

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив вказане рішення Івано-Франківського міського відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 31.10.2015 року в судовому порядку до адміністративного суду.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2016 року (а.с.59-60), яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 року (а.с.140-142), в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Івано-Франківського міського відділу управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 31.10.2015 року відмовлено.

Вказані судові рішення відповідач оскаржив в касаційному порядку (а.с.139).

Таким чином, посилання відповідача на те, що він не заперечує права свого сина на користування спірною квартирою та не чинить йому перешкод у цьому, є безпідставними.

Крім того, висновком №1487 Івано-Франківського ВП ГУНП України від 03.03.2016 року (а.с.58) підтверджено той факт, що відповідач ОСОБА_2 дійсно змінив вхідні замки у квартирі АДРЕСА_1.

Посилання апелянта на те, що задоволення судом вимоги про зобов'язання передати ключі від спірної квартири законному представнику ОСОБА_3 суперечить рішенню суду про її виселення з цієї квартири, є теж безпідставними, оскільки така вимога задоволена судом в інтересах малолітнього ОСОБА_2, а не в її особистих інтересах.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, не допустив порушень норм процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.