Провадження № 2/161/1273/17
У Х В А Л А

18 грудня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комісії адвокатури Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_2 комісії адвокатури Волинської області від 30.06.2016 року та зобовязання закрити провадження

В С Т А Н О В И В:

11.08.2016 року позивач звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою до Ради адвокатів Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення ДП КДКА Волинської області від 30.06.2016 року та зобовязання закрити провадження.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.10.2017 року за клопотанням позивача замінено первісного відповідача ОСОБА_3 адвокатів Волинської області на належного відповідача ОСОБА_2 комісію адвокатури Волинської області.

Судом за власною ініціативою вирішується питання про можливість закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в дане судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухання справи відкласти, оскільки відповідачем не була виконана ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2017 року про витребування у нього доказів - матеріалів дисциплінарної справи стосовно адвоката ОСОБА_1

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причини неявки.

Неявка позивача ОСОБА_1 в судове засідання є повторною він не зявився в судові засідання призначені на 05.10.2017 року, 30.10.2017 року та в дане судове засідання. Про день, час, місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином про судові засідання 05.10.2017 року, 30.10.2017 року шляхом направлення судових викликів, про завчасне вручення яких свідчать поштові повідомлення, що містяться у матеріалах справи (а.с. 172, 177), а про судове засідання, призначене на 18.12.2017 року - в судовому засіданні 23.11.2017 року, про що свідчить його власноручна розписка, що знаходиться у матеріалах справи (а.с. 200).

Представник відповідача ОСОБА_2 комісії адвокатури Волинської області в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні поштові повідомлення (а.с. 178, 192, 201). Заяви про розгляд справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи, заперечення проти позову, від відповідача на адресу суду не надходили.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки.

За таких обставин суд вважає можливим розглядати справу за відсутності учасників процесу, відповідно до приписів п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Суд вважає, що невиконання відповідачем ухвали суду від 23.11.2017 року про витребування у нього доказів, не перешкоджає суду вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

З 15 грудня 2017 року набули чинності Цивільний процесуальний кодекс України та Кодекс адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції , провадження в яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За змістом статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції від 18.03.2014 року, що діяла на час звернення позивача до суду з даним позовом) під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України (в редакції від 03.10.2017 року) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку субєктів владних повноважень, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних

Як слідує зі змісту ст. 4 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб'єкти наділені публічно-владними управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Згідно з частиною другою статті 59 Конституції України для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Статтею 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатура - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об'єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10, 11 частини першої цієї статті.

ОСОБА_3 з тим, згідно з частиною п'ятою статті 50 Закону № 5076-VI кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури делеговані повноваження приймати рішення про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Отже, відносини, що виникли між адвокатом ОСОБА_1 та КДКА Волинської області з приводу застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю, є публічно-правовими, а спір - адміністративно-правовим, який відповідно до статті 2 КАС є предметом розгляду адміністративних судів у порядку адміністративного судочинства.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02.02.2016 року у справі № 825/1440/14.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд вважає, що провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 комісії адвокатури Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_2 комісію адвокатури Волинської області від 30.06.2016 року та зобовязання закрити провадження підлягає закриттю, як така, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Частиною 1 ст. 20 КАС України визначено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень к справах про притягнення до адміністративної відповідальності; адміністративні справи, повязані з виборчим процесом чи процесом референдуму; адміністративні справи повязані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, а також адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першої цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх обєднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Таким чином, розгляд даної справи віднесено до юрисдикції окружних адміністративних судів відповідно до правил територіальної підсудності, визначених ч. 1 ст. 25 КАС України.

На підставі ст.ст. 223, 255, 256, 259-261, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 комісії адвокатури Волинської області про визнання незаконним та скасування рішення ОСОБА_2 комісію адвокатури Волинської області від 30.06.2016 року та зобовязання закрити провадження закрити.

Розяснити позивачу ОСОБА_1 його право на звернення з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства згідно приписів ч. 1 ст. 25 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складання ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПКУкраїни - з дня складання ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала суду в повному обсязі складена 22 грудня 2017 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області ОСОБА_5