Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1596/17 Головуючий у 1 інстанції: Сметаніна А.В.
Є.У.№320/6725/17-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що з 16.04.2004 року він працював на ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» начальником цеху. З 01.11.2014 року розмір його заробітної плати складав 2300 гривень. 06.07.2016 року він був звільнений за згодою сторін на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. Заробітна плата йому за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року виплачена не була. До сьогоднішнього дня заробітна плата йому не виплачена. Тому, він має право на стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 33010,68 грн., компенсації за порушення строків її виплати у розмірі 7128,52 грн., індексації заробітної плати в сумі 8612,44 грн. та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 15372,12 грн., а всього 64123,76 грн. При звільненні, йому ці суми виплачені не були. 06.07.2016 року він написав заяву на підприємстві, що в нього є претензії по заробітній платі. Однак, потім його попросили написати заяву про те, що він не має претензій, оскільки пообіцяли провести з ним повний розрахунок. Він повірив та написав таку заяву, однак розрахунку з ним так і не провели, жодних коштів він не отримував. Неодноразово по телефону він звертався до заступника директора ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» з проханням провести з ним розрахунок по заборгованості, йому обіцяли, проте до теперішнього часу розрахунок не провели.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просив суд, стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 рік у розмірі 33 010 гривень 68 копійок, компенсацію за невиплачену заробітну плату у розмірі 7128 гривень 52 копійки, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 15372 гривні 12 копійок, суму індексації заробітної плати у розмірі 8612 гривень 44 копійки, а всього 64123 гривні 76 копійок.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року позовну заяву задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5» на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті заробітної плати в період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 рік у розмірі 33 010 гривень 68 копійок, компенсацію за невиплачену заробітну плату у розмірі 7128 гривень 52 копійки, компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 15372 гривні 12 копійок, суму індексації заробітної плати у розмірі 8612 гривень 44 копійки, а всього 64123 гривні 76 копійок.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5» на користь держави судовий збір в розмірі 641 гривня 23 копійки.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягаєє задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заперечуючи проти висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом не надана оцінка поясненням та запереченням відповідача,зокрема наявності відомостей про отримання позивачем грошей, судове рішення не містить розрахунків.

Натомість судом першої інстанції докладно досліджувалися пояснення сторін та надані ними докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 16 квітня 2004 року по 05 травня 2004 року займав посаду майстра бетонорозчинного цеху Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5», з 05 травня 2004 року по 06 липня 2016 року займав посаду начальника бетонорозчинного цеху Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5». /а.с.5/.

Згідно копії наказу № 7-К від 06 липня 2016 року ОСОБА_3 було звільнено за згодою сторін, згідно п. 1 ст. 36 КЗпП. Нараховано ОСОБА_3 начальнику бетонорозчинного цеху компенсацію за невикористані тарифні відпустки за період: З 16.04.2006 року по 16.04.2007 року в кількості 4 календарних днів; з 16.04.2007 року по 16.04.2008 року в кількості 25 календарних днів; з 16.04.2008 року по 16.04.2009 року в кількості 26 календарних днів; з 16.04.2009 року по 16.04.2010 року в кількості 26 календарних днів; з 16.04.2010 року по 16.04.2011 року в кількості 26 календарних днів; з 16.04.2011 року по 16.04.2012 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2012 року по 16.04.2013 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2013 року по 16.04.2014 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2014 року по 16.04.2015 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2015 року по 16.04.2016 року в кількості 27 календарних днів; з 16.04.2016 року по 06.07.2016 року в кількості 5 календарних днів, а всього загальною тривалістю 247 календарних дня (а.с.4, 61).

Як вбачається з копії наказу № 7-К-І від 06.07.2016 року про внесення змін до наказу № 7-К від 06.07.2016 року внесено зміни до наказу № 7-К від 06.07.2016 року про звільнення ОСОБА_3, розділ наказу № 7-К від 06.07.2016 року про нарахування компенсації за використанні тарифні відпустки з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року змінено та викладено в наступній редакції: «Провести кінцевий розрахунок при звільненні ОСОБА_3 начальника бетонорозчинного цеху з урахуванням фактично наданих відпусток та виплаченої заробітної плати» (а.с.60).

Зазначені накази були враховані судом у сукупності з іншими матеріалами справи та зроблений висновок про обґрунтованість позовних вимог.

Так, суд правильно виходив з конституційних гарантій, визначених у ст. 43 Конституції України, відповідно до яких держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Також судом правильно визначено законодавство, яке регулює спірні правовідносини, зокрема ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», за якою заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, та ст. 2 Закону України «Про оплату праці» яка встановлює структуру заробітної плати, відповідно до якої основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу, відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Також суд правильно послався на ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» , за якою підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Положеннями (ч.1 ст.115) КЗпП України, встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом першої інстанції про вирішенні питання про наявність заборгованості з виплати заробітної плати Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних виробів-5» перед ОСОБА_3, були досліджені надані сторонами докази, зокрема, платіжні відомості, на які посилається відповідач та досліджена їх відповідність законодавчо встановленим вимогам.

У відповідності до Порядку ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою регулюються «Положенням про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ 15.12.2014 р. № 637., ( п. 3.1) касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

За п. 3.4 вказаного Положення видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. Крім того, відповідно до п. 3.5 вказаного Положення у разі видачі окремим фізичним особам готівки (у тому числі працівникам підприємства) за видатковим касовим ордером або видатковою відомістю касир вимагає предявити паспорт чи документ, що його замінює, записує його найменування і номер, ким і коли він виданий. Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень словами, копійок - цифрами), використовуючи чорнильну або кулькову ручку з чорнилом темного кольору. Якщо видаткова відомість складена на видачу готівки кільком особам, то одержувачі також предявляють паспорти чи документи, що їх замінюють, і розписуються у відповідній графі документа.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що надані відповідачем копії відомостей на видачу грошей №1 за грудень 2015 року на суму 5 000 грн. , №2 за січень 2016 року на суму 2 000 грн., №3 за лютий 2016 року на суму 2 500 грн., №4 за березень 2016 р. на суму 5 000 грн., №5 за квітень 2016 р. на суму 5 000 грн., №6 за травень 2016 р. на суму 5 000 грн. не відповідають вимогам, встановленим до документів на видачу готівки, а саме п.п. 3.4, 3.5 Положення, оскільки не містять підпису головного бухгалтера ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5», не містять найменування і номеру, ким і коли виданий паспорт чи документ, що його замінює, осіб, прізвища яких маються у відомостях, в тому числі ОСОБА_3, а також не містять одержаної ОСОБА_3 суми (гривень словами, копійок - цифрами).

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія звертає увагу, що у зазначених відомостях відсутнє послання на призначення платежу. Суд першої інстанції також зазначив, що у відомостях на видачу грошей не зазначено підстав видачі грошей, зокрема чи це заробітна плата, чи це лікарняні, чи це відпускні чи компенсація за невикористану відпустку, не зазначено період, за який погашається заборгованість з заробітної плати, яка, зі слів представника відповідача, існувала станом на 01.12.2015 року, а потім поступово разом з поточною заробітною платою погашалась підприємством.

Суд першої інстанції врахував, що згідно з п. 3.7 відповідного Положення приймання одержаної з банку готівки в касу та видача готівки з каси для здавання її до банку оформляються відповідними касовими ордерами (прибутковим або видатковим) з відображенням такої касової операції в касовій книзі. Також п. 3.9 відповідного Положення встановлено, що після закінчення встановлених строків виплат, пов'язаних з оплатою праці за видатковими відомостями, касир зобов'язаний: - у видатковій відомості проти прізвища осіб, ким не здійснено виплату, поставити відбиток штампа або зробити напис "Депоновано"; - скласти реєстр депонованих сум; - у кінці видаткової відомості зазначити фактично виплачену суму та недоодержану суму виплат, яка підлягає депонуванню, звірити ці суми із загальним підсумком за видатковою відомістю і засвідчити напис своїм підписом. Якщо готівкові кошти видавалися не касиром, а іншою особою, то на відомості додатково робиться напис "Готівку за відомістю видав (підпис)"; - здійснити відповідний запис у касовій книзі згідно з виписаним бухгалтерією видатковим касовим ордером на фактично видану суму за видатковою відомістю.

Суд першої інстанції зробив висновок, що надані представником відповідача в судовому засіданні копії відомостей на видачу грошей №1 за грудень 2015 року на суму 5 000 грн. , №2 за січень 2016 року на суму 2 000 грн., №3 за лютий 2016 року на суму 2 500 грн., №4 за березень 2016 р. на суму 5 000 грн., №5 за квітень 2016 р. на суму 5 000 грн., №6 за травень 2016 р. на суму 5 000 грн. не відповідають також і вказаним вимогам, оскільки не містять фактично виплаченої суми, вказані написи не засвідчені підписом касира, а якщо кошти видавалися не касиром, то не засвідчені підписом іншої особи, із зазначенням напису "Готівку за відомістю видав (підпис)".

На виконання вимог п.3.7, п.3.9 представником відповідача, на підтвердження своїх доводів з приводу відсутності заборгованості з заробітної плати перед ОСОБА_3, не було надано копій видаткових касових ордерів, на підтвердження фактично виданої суму за видатковою відомістю.

Судом першої інстанції вживалися заходи щодо витребування доказів, однак відповідачем не було надано для огляду касових книг за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року, з посиланням на неможливість їх представлення, в звязку з тим, що вказані книги було втрачено.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані відповідачем відомості на видачу грошей, складені з грубим порушення вимог «Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого постановою Правління НБУ 15.12.2014 р. № 637, а відтак є недопустимим доказами та не можуть достовірно свідчити про відсутність заборгованості з заробітної плати позивача.

Оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд врахував, що за довідкою Мелітопольської ОДПІ про суми виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_3 за період з 01.01.2014 року по 30.09.2016 року та індивідуальними відомості про застраховану особу ОСОБА_3 з Пенсійного фонду України, жодних виплат ОСОБА_3 за період з 01.11.2014 року по 06.07.2016 року ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» не проводив. (а.с.9-10, 47).

Безпідставним є послання в апеляційній скарзі на відсутність розрахунків у судовому рішенні.

Навпаки, суд докладно аргументував як визначений ним розмір заробітної плати позивача, так і розмір наявної у нього заборгованості.

Наданий розрахунок суми заборгованості з заробітної плати, який містяться в довідці ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» №21 від 16.12.2016 року, оцінений та досліджений судом у сукупності з іншими доказами та визнаний таким, що проведений з урахуванням вимог чинного законодавства України та з урахуванням утриманих податків, а тому він був покладений в основу судового рішення поряд і іншими доказами.

При вирішенні спору, суд врахував положення ст. 117 КЗпП України, за якими в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

З посиланням на правозастосовну практику, (Постанова Верховного Суду України у справі №6-144цс13 від 29 січня 2014 року) та Порядок обчислення середньої заробітної плати, який визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», зроблений розрахунок суми компенсації з невиплати заробітної плати, яка становить 7 128 гривень 52 копійки.

Застосувавши положення ст. 1 та 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 р. № 1427 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та вимоги Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, зі змінами від 09 серпня 2001 року та 31 березня 2003 року зроблений розрахунок суми індексації заробітної плати.

При визначенні зазначених сум суд погодився з висновком , який містяться в довідці ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» №21 від 16.12.2016 року (додаток 1), що не суперечить закону, та дійшов висновку про те, що сума індексації заробітної плати складає 8 612 гривень 44 копійки.

Вирішене питання і про відшкодування компенсації за невикористані щорічні відпусти, з урахуванням вимог ст. 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року, з відповідними змінами, згідно якої у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Відповідно до ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки.

Суд першої інстанції докладно зясував обставини справи щодо доводів відповідача в частині існування у ОСОБА_3 на момент звільнення лише 29 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, а також того, що за невикористані дні щорічної відпустки з ОСОБА_3 був проведений повний розрахунок. При цьому він дослідив копії наказу № 7-К від 06 липня 2016 року, за яким нараховане ОСОБА_3 начальнику бетонорозчинного цеху компенсацію за невикористані тарифні відпустки за період з 16.04.2006 року по 06.07.2016 року, загальною тривалістю 247 календарних дня (а.с.4, 61). З вказаним наказом ОСОБА_3 було ознайомлено під підпис. Іншим наказам судом також була надана оцінка.

Суд правомірно вважав, що розрахунок суми компенсації за невикористані щорічні відпустки, тривалістю 247 календарних днів, який містяться в довідці ПП «Аудиторська фірма «НЕП ПЛЮС» №21 від 16.12.2016 року, проведений з урахуванням вимог чинного законодавства України.

Розписка позивача, написана ним власноручно, в день його звільнення, відповідно до якої він отримав повний розрахунок по виплаті заробітної плати не узгоджується з наданими сторонами доказами та дослідженими судом платіжними документами та не може бути підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, судова колегія вважає висновки суд першої інстанції ґрунтовними та такими, що побудовані на ретельному досліджені обставин справи та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до їх переоцінки та не можуть вважатися такими, що тягнуть скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Завод залізобетонних виробів-5» - відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: