РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 грудня 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі судді Скиба М.М., за участю секретаря Панаслюк Є.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача Мікула М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Донецьксталь»- Металургійний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, порушення трудового права,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне.

В період з 13.09.2012 рок по 21.11.2016 року він працював за безстроковим трудовим договором інженером 1 категорії по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - Металургійний завод», з 21.11.2016 року був призначений провідним інженером по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - Металургійний завод».

17.07.2017 року він дізнався про появу наказу № 1 від 27.06.2017 року на офіційному сайті ПрАТ «ДМЗ», за яким його було звільнено на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Він вважає вказаний наказ незаконним, оскільки він працює на умовах безстрокового договору, бажання припиняти трудові відносини немає, а тому трудові відносини повинні бути розірвані не на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, а на підставі п.1 ст. 40 КзпП України (у зв'язку з ліквідацією підприємства).

З такою заявою він звернувся до відповідача, але голова ліквідаційної комісії відмовився прийняти його заяву про звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України, то він відправив свою заявою поштою рекомендованим листом з повідомленням.

Крім того, ОСОБА_1 ставить питання про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який складає в сумі 74877 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у кількості 21 день, що у сумі складає 9124,5 грн., та вихідну допомогу у розмірі 10891,20 грн.

ОСОБА_1 просить визнати формулювання причини звільнення у наказі № 1 ПрАТ «ДМЗ» від 27.06.2017 року неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 74877 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 9124,5 грн., вихідну допомогу у розмірі 10891,20 грн., зобов'язати відповідача перерахувати в ПФУ щомісяця утримані з його заробітної плати ЄСВ з 01.10.2016 року.

В судовому засіданні позивач наполягав на задоволенні позову, уточнив позовні вимоги в частині зміни формулювання підстав звільнення з 30.06.2017 року з ст. 36 п.1 КЗпП України на ст. 40 п. 1 КЗпП України, також наполягає на стягненні вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01.03.2017 року по 30.06.2017 року.

Представник відповідача в суді проти позову заперечував в повному обсязі, зазначив, 17.03.2017 року в результаті протиправних дій невідомих осіб було захоплені усі промислові та адміністративні будівлі ПрАТ «Донецьксталь»- металургійний завод», що знаходяться у місті Донецьк, у зв'язку з чим відповідач не зміг продовжувати нормальну господарську діяльність, виробничі потужності, майно та первинна документація підприємства перебуває у незаконному володінні та під контролем невстановлених осіб, тому рішенням Наглядової ради від 17.03.2017 року прийнято рішення про ліквідацію філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «ДМЗ». У зв'язку з втратою можливості використання та доступу до фінансової, бухгалтерської та податкової документації, звітним даним, інформації про працівників філії, відповідач не має можливості підтвердити чи спростувати наявність трудових відносин з ОСОБА_3 27.06.2017 року відповідач видав наказ, яким запропонував працівникам філії 30.06.2017 року явитися до 8.00 год. для оформлення припинення трудових відносин за угодою сторін у зв'язку з ліквідацією філії, за адресою : м. Покровськ, вул. Торгівельна, 106а. Зазначає, що припинення трудових відносин з усіма працівниками філії, за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України є вимушеним заходом. У наказі № 1 від 27.06.2017 року відповідач зазначив, що відсутність працівника у вищезазначений час, вважається згодою працівника на припинення трудових відносин з підприємством за згодою сторін. Позивач у встановлені наказом строки за вказаною адресою не з'явився, заяву про перевід до інших структурних підрозділів не надав, тому відповідач вважає, що свого бажання щодо продовження трудових відносин з відповідачем позивач не виразив. У зв'язку з чим позивача була звільнено на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України. Відповідач також зазначає про унеможливлення виконання зобов'язань, передбачених ст. 47 і 116 КЗпП України, а саме 30.06.2017 року видати трудову книжку, провести з ним розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин. Також спростовує доводи позивача щодо стягнення на його користь компенсації на невикористану відпустку через відсутність доказів щодо підтвердження її розміру, щодо стягнення вихідної допомоги, оскільки вона не передбачена при звільненні за ст. 36 п.1 КЗпП України. Представник відповідача зазначив, що для підтвердження форс-мажорних обставин відповідач звернувся із листом від 22.11.2017 року до Торгівельно-промислової палати України для отримання науково-правового висновку. На теперішній час такої відповіді не надходило.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в період з 13.09.2012 рок по 21.11.2016 року ОСОБА_1 працював за безстроковим трудовим договором інженером 1 категорії по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - Металургійний завод», з 21.11.2016 року був призначений провідним інженером по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - Металургійний завод».

Згідно наказу № 1 від 27.06.2017 року ПрАТ «Донецьксталь»-Металургійний завод» філіал «Металургійний комплекс» у зв'язку з неможливістю здійснювати виробничу діяльність в м. Донецьку і забезпечити безпечні умова праці працівникам підприємства, прийнято рішення про ліквідацію (закритті) філіалу «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьсталь»-Металургійний завод», працівникам філіалу 30.06.2017 року зявитися до 8.00 для оформлення припинення трудових відносин за угодою сторні у зв'язку з ліквідацією філіалу, за адресою : м. Покровськ, вул. Торгівельна, 106а. (а.с. 12).

Наказом № 2 від 30.06.2017 року ПрАТ «Донецьксталь»-Металургійний завод» філіал «Металургійний комплекс» робітники філіалу звільнені за угодою сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з 30.06.2017 року.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 43-1 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Однією з підстав припинення трудового договору, зокрема, є угода сторін (пункт 1 статті 36 КЗпП України).

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору.

Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами. При цьому бажання однієї сторони трудового договору недостатньо для звільнення працівника за цією підставою, і анулювання такої домовленості щодо строку і підстави звільнення можливе лише за волевиявленням працівника і роботодавця.

Звільнення за угодою сторін визнається універсальним способом припинення договору, що має нейтральний характер і є альтернативою звільнення з ініціативи роботодавця чи працівника. Дійсні причини припинення трудового договору спонукають сторони досягти домовленості щодо припинення трудового договору саме за угодою сторін.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з'ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності волевиявлення ОСОБА_1 на звільнення з займаної посади за угодою сторін, суд приходить до висновку про незаконність наказу про звільнення позивачки за ч.1 ст. 36 КЗпП України.

Вказана правова позиція повністю узгоджується з правовим висновком Верховного суду України, зробленому при розгляді справи №6-1269цс16.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Так виходячи зі змісту статті 21 КЗпП України трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника.

Згідно зі статтею 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, враховуючи характер правовідносин між ОСОБА_1 та ПрАТ «Донецьксталь»- Металургійний завод», можна зробити висновок, що дані правовідносини є виключно трудовими, а не цивільно - правовими.

Отже, оскільки трудовий договір не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, а тому відносно даних правовідносин які є виключно трудовими не можна застосовувати норми ЦК України, у тому числі і положення ст.205 ЦК України, а слід застосовувати норми КЗпП України.

Вказана правова позиція узгоджується з судовою практикою суду касаційної інстанції при розгляді справ у подібних правовідносинах ( рішення ВССУ у справі № 6-53509св13, рішення ВСУ у справі №6-4684св10)

Суд вважає за необхідне зазначити, що той факт, що ПрАТ «Донецьксталь»- Металургійний завод» в результаті незаконних дій втратило контроль над виробничими потужностями не може бути підставою для погіршення становища працівників, а саме визначення роботодавцем терміну про необхідність вчинення працівником певних дій на підтвердження свого бажання продовжувати трудові відносини, та у разі не здійснення таких дій, наявність підстав вважати цей факт мовчазною згодою працівника на його звільнення за угодою сторін.

Вказані обставини можуть бути підставою для переведення працівника на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією та у разі відмови на таке переведення, власник може звільнити працівника за п. 6 ст. 36 КЗпП України або підставою для розірвання трудового договору за ініціативою власника за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, з наказів відповідача № 1 від 27.06.2017 року та № 2 від 2 від 30.06.2017 року вбачається, що підставою для розірвання трудових відносин з працівниками є прийняте рішення про ліквідацію (закриття) філіалу «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - металургійний завод», що свідчить про те, що фактичною підставою звільнення є скорочення відповідачем штатів у зв'язку з чим суд вважає, що в даному випадку звільнення мало місце за ініціативою адміністрації, тобто за ст. 40 п.1 КзпП України, а не за п. 1 ст. 36 КЗпП України(а.с. 19,80).

Таким чином, оскільки суд дійшов до висновку про незаконність формулювання причин звільнення позивача, є підстави для зміни формулювання причин звільнення позивача з п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) на звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України ( у зв'язку з ліквідацією підприємства), то суд також задовольняє вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вихідну допомогу, оскільки при звільненні з зазначених підстав статтею 44 КЗпП України передбачену виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Судом проведений розрахунок вихідної допомоги на підставі наявних в матеріалах справи документів щодо заробітної плати позивача, а саме з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 на підставі інформації Пенсійного фонду України.

Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно інформації Пенсійного фонду України заробітна плата позивача ОСОБА_1 за січень 2017 року склала 11189,19 грн., лютий - 10523,60 грн. (а.с. 15-17).

Таким чином вихідна допомога, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 10856,40 грн. з обов'язковим утриманням з цієї суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів ((11189,19+10523,60)/2=10856,40 грн.)

Також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача компенсація за невикористану відпустку.

Згідно довідки ПрАТ «Донецьсталь»-Металургійний завод», станом на 01.03.2017 року кількість днів невикористаної відпустки ОСОБА_1 становить 18 календарних днів.

Згідно з частиною 1 статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Частиною 11 статті 10 Закону України «Про відпустки» передбачено, що конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Як вбачається із частини 2 статті 21 вказаного вище Закону, порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв'язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі в змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входять основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Додаткова заробітна плата включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацем першим пунктом 7 вказаного вище Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Розрахунок компенсації проводиться за період з 01.03.2016 року по 28.02.2017 року, за цей період кількість робочих днів складає 230 днів, заробітна плата за цей період 107063,95 грн., середньоденна заробітна плата - 107063,95/230= 465,50 грн.

Таким чином компенсація за 18 днів невикористаної відпустки складає 8378,92 грн. (465,50 грн. х 18 днів).

Щодо вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2017 року по 30.06.2017 року, суд зазначає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки як встановлено судом, позивач був звільнений з підприємства з 30.06.2017 року, на чому і наполягав сам позивач у судовому засіданні, спірним було лише підстава такого звільнення.

Чинне законодавство передбачає можливість стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку.

У період з 01.03.2017 року по 30.06.2017 року позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював на підприємстві відповідача.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позивач у період з 01.03.2017 року по 30.06.2017 не перебував у вимушеному прогулі, а тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цей період не підлягають задоволенню. При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що зазначене не звільняє відповідача від виплати позивачу заробітної плати за цей період.

При зверненні до суду позивач судового збору не сплачував, тому він має бути стягнутий зі сторін відповідно до правил, передбачених ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,212 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Приватне акціонерне товариства «Донецьктсаль»- Металургійний завод» змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з займаної посади провідного інженера по АСУ ТП доменних печей ділянки автоматизації доменного цеху служби експлуатації систем автоматизації управління автоматизації і механізації філії «Металургійний комплекс» ПрАТ «Донецьксталь» - Металургійний завод» з п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) на звільнення за ч.1 ст. 40 КЗпП України ( у зв'язку з ліквідацією підприємства).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Донецьктсаль»- Металургійний завод» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у сумі 8378,92 грн. (вісім тисяч триста сімдесят вісім грн. 92 коп.) , вихідну допомогу у сумі 10856,40 грн. (десять тисяч вісімсот п'ятдесят шість грн.. 40 коп.) з обов'язковим утриманням з цих сум податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Приватне акціонерне товариства «Донецьктсаль»- Металургійний завод» на користь держави судовий збір у розмірі 309,41 грн. (триста дев'ять грн. 41 коп.).

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :