Провадження № 2/522/91/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

«21» березня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Погрібного С.О.

за участі секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача та просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 23095,48 гривень, а також судовий збір в розмірі 243,6 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до умов договору ПКЕЕН Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Одесаобленерго» зобовязується постачати електричну енергію за адресою: АДРЕСА_1, а споживач ОСОБА_1 оплачувати спожиту електроенергію відповідно до умов договору. Проте, згідно з особовим рахунком споживача №10472093 та відповідно до показань лічильника за розрахунковий період з 01.10.2012 року до 01.07.2015 року згідно з розрахунком заборгованості споживачем використано електричної енергії на суму 25 152,29 гривень. За наведений період сплата на використані послуги відповідачем частково проводилась, в результаті чого заборгованість відповідача перед ПАТ «ЕК Одесаобленерго» становить 23 095,48 гривень, з огляду на що позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти предявленого до неї позову відповідно до наданих письмових заперечень проти позову, вважаючи позовні вимоги ПАТ «ЕК Одесаобленерго» незаконними, безпідставними та необґрунтованими, а також такими, що предявлені з порушенням строків позовної давності.

Представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень представника позивача, відповідача та представлених письмових доказів.

Щодо фактичних обставин справи.

Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, отримує послуги ПАТ «ЕК Одесаобленерго» щодо електропостачання, на підтвердження чого позивачем суду надано копію договору №4318 - 10472093 про користування електричною енергією, укладений 07 лютого 2004 року між позивачем та відповідачем.

Проте, укладення такого договору заперечується відповідачкою у звязку з тим, що остання не підписувала текст договір з ПАТ «ЕК Одесаобленерго». Ці обставини позивач ПАТ «ЕК Одесаобленерго» підтверджує таку інформацію в своїх листах, адресованих ОСОБА_1 від 13.05.2015 року №4/8960 та від 29.05.2015 року №110/03-2064, відповідно до яких особовий рахунок №10472093 був відкритий на імя ОСОБА_2, договір з ОСОБА_1 про користування електричною енергією за адресою: АДРЕСА_2, не укладався, останній рекомендовано для укладення договору звернутись до Центрального РЕМ з наданням документів на підтвердження та ідентифікації особи споживача, а також на підтвердження права власності на займану квартиру.

При цьому, в матеріалах справи містяться заяви ОСОБА_1 з проханням укласти з нею такий договір, проте, такі звернення позивачем проігноровані.

Разом з цим, за правилом п. 3 ОСОБА_3 користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357 (далі ОСОБА_3), - електропостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про користування електричною енергією.

Крім того, суд встановив наявність численних протиріч й у відомостях про лічильник електроенергії, відповідно до якого, як стверджує позивач, здійснювався облік використаної електроенергії відповідачем.

Так, згідно з п. 7 наданого суду договору про користування електричною енергією від 07.02.2004 року, споживачу ОСОБА_1 нібито встановлено розрахунковий лічильник №1664371, тип СО-446М, рік випуску 1975, дата державної повірки І кв. 2002 року з показаннями 05646 кВт/год.

Проте, відповідно до акту про порушення №032712 від 07.10.2014 року, який на момент розгляду справи скасований самим позивачем (цей факт визнаний та не заперечувався в судових засіданнях сторонами, з огляду на що не підлягає доказуванню) у звязку з непроведенням останнім обовязкових державних повірок приладу обліку електроенергії, в якості розрахункового лічильника вказано лічильник №1664371, тип СО-И446М, дата повірки 1997/ІІ, рік випуску 1990. Фото цього лічильника надано стороною позивача в якості доказу по справі, проте, суд позбавлений можливості зробити висновки, що це є власне той лічильник, що встановлений у квартирі відповідачки.

Як наполягав представник позивача в судових засіданнях, відповідачкою ОСОБА_1 чинилися перешкоди для отримання показань лічильника для визначення спожитого обсягу електроенергії, на підтвердження чого суду надано копії журналів планового обходу контролером ПАТ «ЕК Одесаобленерго» лічильника за адресою: АДРЕСА_1, а також копії журналів контрольного обходу починаючи з 01.03.2002 року до 11.11.2016 року, у звязку з чим посадові особи позивача були позбавлені можливості здійснювати поточний контроль та перевірку показників приладу обліку надання електроенергії відповідачу у період з 11.10.2004 року до 07.10.2014 року моменту заміни лічильника та перенесення його на фасад будинку, внаслідок чого ОСОБА_1 не нараховувалися щомісячно платежі відповідно до діючих тарифів за фактично спожиту електроенергію.

Факт перенесення-встановлення лічильника електроенергії типу НІК 2102-02М2В №6177689 підтверджується наданими суду копіями технічного паспорту 1-фазного розрахункового вимірювального комплексу від 07.10.2014 року та акту про пломбування від 07.10.2014 року підписані обома сторонами.

Крім того, в якості споживача послуг у період до 06.11.2014 року вказано ОСОБА_2, тип лічильника СО-197, номер прибору 1664371, а з 06.11.2014 року споживачі ОСОБА_2Н./ ОСОБА_1, тип лічильника НІК 2102, №6177689.

Таким чином, відповідно до наданих позивачем письмових доказів неможливо встановити, який власне лічильник було встановлено відповідачці ОСОБА_1 до його зміни на новий лічильник типу НІК 2102-02М2В №6177689, а також невідомо, з яких причин особовий рахунок ОСОБА_1 тривалий час був оформлений на імя ОСОБА_2, оскільки, як наполягає на цьому представник ПАТ «ЕК Одесаобленерго», договір з ОСОБА_1 про користування електричною енергією укладено ще 07 лютого 2004 року.

Разом з цим, ОСОБА_1 надано суду копії платіжних документів за період 2011-2017 роки на підтвердження виконання нею обовязку сплати за отриману та використану електроенергію відповідно до обємів її споживання без укладення письмового договору про користування електричною енергією, що говорить про існування фактичне існування правових відносин між сторонами спору. Відповідно до довідок (виписок із домової книги про склад сімї та прописку) ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 10.06.1967 року, на її імя відкрито особовий рахунок на житло, з огляду на що можна зробити висновок про споживання відповідачкою протягом всього цього часу комунальних послуг, у тому числі й використання електроенергії.

Проте, не зважаючи на оплату вартості наданої електроенергії ОСОБА_1, відповідно до сповіщення про відключення абонента ОСОБА_2/ОСОБА_1, особовий рахунок 10472093, за адресою: АДРЕСА_1, квартиру останньої 22.01.2015 року відключено від електропостачання з показаннями лічильника 00407 кВ/год у звязку з наявністю боргу за враховану електричну енергію в сумі 23 076,0 гривень, накопичену за період неотримання позивачем фактичних даних приладу обліку електроенергії за вказаною адресою, тобто на підставі наявних показань лічильника 11.10.2004 року та 07.10.2014 року, а також на момент відключення електроенергії 22.01.2015 року у звязку з чим загальна сума заборгованості відповідно до розрахунків позивача склала 23095,48 гривень.

Щодо оцінки доказів.

Наведені й встановлені під час вирішення цього спору обставини зобовязують суд виходити з того, що в квартирі, в якій мешкає відповідачка ОСОБА_1 та члени її сімї, попередньо був встановлений лічильник електричної енергії, за різними відомостями 1990 чи 1975 року випуску (що достеменно встановити нині неможливо), під №1664371.

Як визнано в судовому засіданні й представником позивача, останній раз представником ПАТ «ЕК Одесаобленерго» безпосередньо з приладу обліку отримувалися показання лічильника 11.10.2004 року. Починаючи з цього моменту й протягом тривалого періоду часу до 07.10.2014 року жодна з посадових осіб позивача (зокрема й уповноважені контролери) з невстановлених судом причин, які можуть бути визнані обєктивними, показання з вказаного лічильника не знімала, не здійснювала візуального контролю за його станом та належністю здійснюваних ним вимірювань.

При цьому, ані в 2005 році, ані в 2013 році, як це визначено у відповіді Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 25.03.2016 року №1171/20.2/9-16, ПАТ «ЕК Одесаобленерго» не здійснювалась обовязкова повірка приладу обліку електричної енергії в квартирі відповідачки ОСОБА_1, хоча така повірка мала обовязково здійснюватись кожні 8 років.

Суд наголошує, що вимоги позивача ґрунтуються на обрахуванні несплаченої заборгованості за спожиту електричну енергію за відповідним показаннями приладу обліку такої електроенергії, попередньо встановленого в квартирі відповідача.

Акт про порушення правил користування електроенергією позивачем скасований (списаний) за власною ініціативою, на існуванні порушення зазначеного приладу позивач не наполягає, тому ці обставини не можуть вважатися встановленими. При цьому, такий акт про порушення відповідачем ОСОБА_3 самий по собі за своєю правовою природою є лише способом фіксації позивачем порушення, не встановлює для споживача будь-яких обовязків і є різновидом претензії до такого споживача.

Додатково судом має бути враховано, що на момент розгляду справи попередньо встановлений лічильник у квартирі ОСОБА_1 нині демонтовано, місцеперебування його невідомо. З огляду на це перевірити справність та належний стан цього приладу обліку суд та сторони не мають можливості з обєктивних причин.

Оцінка судом показань приладу обліку електроенергії в квартирі відповідача.

Визначаючи загальні засади та принципи законодавчого регулювання відносин у галузі метрології та стандартизації в Україні, суд зобовязаний виходити з того, що в основу обрахунку будь-яких вимог може бути покладено відомості з таких приладів обліку, які своєчасно та в установленому законом порядку пройшли відповідну державну повірку. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повірка засобів вимірювальної техніки встановлення придатності засобів вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, до застосування на підставі результатів контролю їх метрологічних характеристик, - тобто повірка надає відомості чи є прилад обліку справним і чи відображає обєктивну інформацію, у даному випадку щодо кількості використаної (спожитої) електричної енергії.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України « Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є субєктами підприємницької діяльності, власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, повязані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

При цьому, за п. 17 ОСОБА_3 встановлені засоби обліку підлягають періодичній повірці, обслуговуванню та ремонту відповідно до визначеного законодавством порядку.

Періодична повірка, обслуговування або ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів обліку здійснюються за рахунок електророзподільного підприємства.

За правилом п. 38 цих ОСОБА_3 енергопостачальник зобовязується проводити планову повірку, ремонт і заміну засобів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами та договором.

Таким чином, на позивача ПАТ «ЕК Одесаобленерго» покладено обовязок здійснення своєчасних обовязкових періодичних повірок лічильників електроенергії, якими користуються споживачі позивача.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що показання лічильника, які беруться за основу під час розрахунку заборгованості за спожиту електроенергію, мають правове значення лише в тому випадку, якщо в результаті періодичної повірки презюмується належний та справний стан такого приладу обліку. На такі ж обставини також вказано і у відповіді компетентного державного органу НКРЕКП за зверненнями відповідача.

Щодо недопуску посадових осіб ПАТ «ЕК Одесаобленерго» до показань лічильника та неможливості позивачем складення належного до сплати платіжного документа.

Суд критично оцінює посилання представника позивача щодо того, що відповідачка та члени її сімї починаючи з 2004 року не допускали перевіряючих та контролерів організації позивача до власної квартири. В якості доведення цього представником позивача надано документи складені посадовими особами самого позивача без залучення інших незалежних осіб, відповідачки ОСОБА_1 та членів її сімї, з огляду на що такі документи не мають доказового значення.

За п. 21 цих ОСОБА_3 у разі відмови побутового споживача в доступі до обєкта споживача або незабезпечення побутовим споживачем безперешкодного доступу представників електропостачальника до засобу обліку для проведення ними зняття показів (контрольного огляду) такий факт фіксується в акті про недопуск. Складений акт про недопуск підписується представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства), присутніми під час проведення зняття показів засобу обліку (контрольного огляду), та побутовим споживачем. У разі відмови споживача від підпису представниками електропостачальника (електророзподільного підприємства) про це зазначається в акті про недопуск. Акт про недопуск без підпису споживача вважається дійсним, якщо його підписали три представники електропостачальника (електророзподільного підприємства). Один примірник акта про недопуск надається побутовому споживачу особисто, а у разі його відсутності або відмови в отриманні надсилається засобами поштового звязку. У разі отримання побутовим споживачем акта про недопуск поштою дата доступу узгоджується ним з електропостачальником (електророзподільним підприємством) за телефонами, зазначеними у цьому акті, або кол-центру. Складений акт про недопуск є підставою для проведення відключення від електропостачання, якщо протягом пяти робочих днів від дня отримання акта про недопуск побутовий споживач не забезпечить представникам електропостачальника (електророзподільного підприємства) доступ до свого обєкта для обстеження засобу обліку та/або не узгодить з ними дату проведення зазначеного обстеження.

При цьому, згідно з п. 30 ОСОБА_3 якщо доступ до засобу обліку неможливий, представник енергопостачальника виписує платіжний документ на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії за попередній період, про що робиться відповідна позначка в особовому рахунку побутового споживача. Якщо протягом двох розрахункових періодів представник енергопостачальника не мав доступу до засобу обліку, він залишає побутовому споживачу в поштовій скриньці повідомлення про дату наступного відвідання чи прохання передати покази засобу обліку енергопостачальнику. Якщо після цього побутовий споживач не передав відомостей про кількість спожитої електричної енергії, енергопостачальник має право через 30 днів після дати відправлення письмового попередження припинити постачання електричної енергії побутовому споживачу.

Проте, ані актів про недопуск, ані платіжних документів, розрахованих на підставі попередніх даних про фактичне споживання електроенергії, ані попереджень про припинення постачання електроенергії протягом 2004-2014 року чи інших документів-претензій чи пропозицій, складених ПАТ «ЕК Одесаобленерго» на імя ОСОБА_1, позивачем суду не надано.

Одночасно суд має констатувати, що позивач мав передбачені законодавством правові можливості отримати доступ до лічильника починаючи з 11.10.2004 року, зняти відповідні показання, чим протягом тривалого періоду не скористався. Посадові особи позивача мали зобовязання у досліджуваних обставинах діяти певним чином з метою фіксування названих обставин, чого не зробили, що позбавляє позивача можливості посилатися на такі обставини, оскільки вони доводяться недопустимими доказами.

Так, відповідно до п.п. 42, 48 ОСОБА_3 користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 № 1357, побутовий споживач електричної енергії зобов'язаний забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після пред'явлення ними службових посвідчень до квартири або іншого об'єкта для обстеження засобу обліку, електроустановок та електропроводки, а в разі насильницьких дій, що перешкоджають посадовим особам енергопостачальника виконувати свої службові обов'язки несе відповідальність згідно із законодавством.

Щодо строків позовної давності.

В якості початкового моменту для відліку часу, застосованого для розрахунку розміру суми заборгованості, позивачем визначено 11.10.2004 року, коли востаннє посадова особа (контролер) позивача безпосередньо отримала відомості із зазначенням показань лічильника електроенергії. Починаючи з вказаної дати, уся сума заборгованості відповідача обрахована позивачем без зазначення часу виникнення боргу.

Таким чином, розмір обрахованої відповідачу заборгованості визначено, починаючи з 11.10.2004 року до 21.01.2015 року, що одночасно свідчить про звернення позивача до суду з цим позовом з порушенням строків позовної давності.

При цьому, не має правового значення звернення позивача із заявою про видачу судового наказу, оскільки такі вимоги не заявлялись безпосередньо відповідачці.

За правилом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що перешкоди в отриманні доступу до показань лічильника, як стверджує позивач, виникли одразу після 11.10.2004 року, цей момент є початком перебігу строку позовної давності у цьому спорі.

Резюмуючи наведене, суд дійшов висновку про недопустимість використання показань приладу обліку спожитої електричної енергії, що не пройшов вчасно та у встановленому порядку своєї державної повірки, в якості єдиного та достатнього доказу наявності у відповідача перед позивачем заборгованості та її розміру. Інших обєктивних та достовірних доказів існування такої заборгованості у відповідача суду не надано, встановити ці обставини суд з наданих сторонами доказів не має правової можливості, що зобовязує суд постановити рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна Кампанія «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 23 095,48 гривень в повному обсязі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України також не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача судового збору у сумі 243,6 гривень.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 257, 261, 267 ЦК України, ст. 1, 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (від 11.02.1998 № 113/98-ВР ), п. п. 21, 30, 42, 48 ОСОБА_3 користування електроенергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, ст.ст. 10, 11, 89, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Енергопостачальна Кампанія «ОДЕСАОБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 23 095,48 гривень відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

21.03.2017