АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/6986/2017 Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
справа №755/3495/16-ц Доповідач: Поліщук Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря Амборської Д.І.

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_16 про визнання неправомірними дій при складанні наказу, визнання неправомірними наказу про скорочення чисельності і штату працівників, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, та просив ухвалити рішення, яким:

- поновити строк визнання неправомірними дій при складанні наказу №214 від 24 листопада 2014 року про скорочення чисельності і штату працівників, визнання неправомірним наказу №214 від 24 листопада 2014 року про скорочення чисельності і штату працівників;

- визнати неправомірними дії Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»ОСОБА_7, голови Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_8, старшого інспектора з кадрів ОСОБА_9, начальника юридичного відділу ОСОБА_11 при складанні наказу №214 від 24 листопада 2014 року про скорочення чисельності і штату працівників;

- визнати неправомірним наказ Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» №214 від 24 листопада 2014 року про скорочення чисельності і штату працівників;

- стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»5000000 грн., з Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» 5000000 грн., з ОСОБА_7 2000000 грн., з ОСОБА_8 2000000 грн., із ОСОБА_9 1000000 грн., із ОСОБА_11 1000000 грн., як відшкодування завданої моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі наказу №17-п від 17 лютого 2011 року обіймав посаду першого заступника директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування».

На підставі затвердженої судом мирової угоди Ритуальна служба спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» зобов»язалась поновити його на посаді першого заступника директора з 22 січня 2011 року, що було виконано, проте без забезпечення необхідними для роботи засобами.

В подальшому Наказом №110-п від 16 травня 2012 року ОСОБА_2 переведено на посаду помічника директора.

Наказом №08-п від 23 січня 2014 року ОСОБА_2 переведено на посаду начальника Центрального розподільчого складу.

Наказом №17-к від 23 січня 2014 року його переведено на посаду начальника Відділу постачання.

Наказом №151-к від 16 травня 2015 року ОСОБА_2 звільнено з посади начальника Відділу постачання.

Не погодившись із наказом про звільнення, ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх прав. Вказує, що під час розгляду цивільної справи йому стало відомо про існування наказу №214 від 24 листопада 2014 року про скорочення чисельності і штату працівників.

ОСОБА_2 вважає наказ №214 від 24 листопада 2014 року незаконним, оскільки із цим наказом його не ознайомлювали; відсутнє техніко-економічне обґрунтування необхідності скорочення чисельності і штату працівників; роботодавець не вчинив всіх передбачених законом дій перед наміченим звільненням; не взято до уваги, що його незаконно не було поновлено на посаді першого заступника директора, при цьому звільнено з посади, яку він не повинен був обіймати; засідання профспілкового комітету не відбувалось, ОСОБА_2 не викликали, протокол сфальсифіковано, зокрема через відсутність члену профспілкового комітету, який підтвердив ці обставини при розгляді справи щодо звільнення; створена наказом №172 від 01 жовтня 2014 року робоча група своїх висновків щодо запланованих змін не виклала, необхідної документації не опрацювала, рішень щодо підготовки проектів наказів не приймала, а на наявних проектах відсутні підписи робочої групи.

Зазначає також, що унаслідок таких дій у нього загострилася хвороба, у зв"язки із чим він змушений був проходити стаціонарне лікування, що призвело до втрати сталих життєвих зв»язків та потребувало докладання зусиль для організації свого життя.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви.

В судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представники відповідача Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Відповідно до ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, що не з"явились в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з"явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що 01 жовтня 2014 року Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» видано наказ №172 «Про створення робочої групи для проведення реорганізації структурних підрозділів».

Директором Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_12 на ім'я голови Первинної профспілкової організації працівників Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» ОСОБА_8 внесено подання від 05 листопада 2014 року за №1460 з проханням на підставі ст.ст. 40, 42, 43 КЗпП України розглянути подання, погодити наказ та дати згоду на звільнення працівників за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України з доданим проектом наказу про скорочення чисельності і штату працівників та довідки відділу кадрів про наявність вакантних посад.

Відповідно протоколу №24 засідання зборів профспілкового комітету ППОРССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» від 14 листопада 2014 року погоджено проект наказу «Про скорочення чисельності і штату працівників» та надано згоду на скорочення чисельності та штату працівників з дотриманням з боку адміністрації всіх вимог чинного законодавства.

24 листопада 2014 року Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» видано наказ №214 «Про скорочення чисельності і штату працівників», додатками № 1 та № 2 до якого є відповідно Перелік структурних підрозділів, що розформовуються, та посад, які скорочуються та виводяться з штатного розпису підприємства з 11 лютого 2015 року, а також Перелік структурних підрозділів та посад, що утворюються та вводяться до штатного розпису підприємства з 11 лютого 2015 року.

17 березня 2015 року ОСОБА_2 отримав попередження про звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України згідно наказу №214 від 24 листопада 2014 року.

16 червня 2015 року Ритуальною службою спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» видано наказ №151-к про звільнення ОСОБА_2, начальника відділу постачання з 16 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому, правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту завдання моральної шкоди, а також причинно-наслідкового зв"язку між діями відповідачів щодо складання наказу та захворюванням позивача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується.

Складовими трудових прав працівників відповідно до ст.2 КЗпП України є право на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об'єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством.

У випадку порушення трудових прав - працівник має право на їх відновлення у встановленому законом порядку.

Трудові спори - це неврегульовані внаслідок безпосередніх переговорів розбіжності між працівником і працедавцем з приводу застосування норм трудового законодавства, а також встановлення нових або зміни існуючих умов праці.

Відповідно до ч.1 ст.62 ГК України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч.1 ст.64 цього Кодексу підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо).

Відповідно до ч.3 ст.64 цього Кодексу підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб»єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов»язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників, зокрема тих, які визначені статтями 42, 49-2, 49-4 КЗпП України.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України. Викладені позивачем доводи позовної заяви не містять таких підстав, з посиланням на норму закону, відповідно до яких є необхідність у реагуванні на рішення про внутрішній устрій підприємства за вимогою працівника.

Поряд з цим колегія суддів зауважує наступне.

Законодавчі обмеження матеріально-правових спорів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

У разі виникнення спору між працівником і роботодавцем та установлення порушеного права працівника, ефективним способом відновлення такого права є повернення працівника у становище, яке існувало до такого порушення.

З матеріалів справи убачається, що правомірність звільнення ОСОБА_2 з посади є предметом розгляду іншої справи, в межах вирішення якої судом повинно бути з"ясовано питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання дій відповідачів неправомірними та визнання наказу №214 від 24 листопада 2014 року неправомірним.

Дані показів допитаного в суді апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_2 не мають доказового навантаження у цій справі, оскільки повідомлені ним обставини не мають значення для вирішення цієї справи.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивачем подано ряд заяв про фальшивість доказів, у зв"язку із чим колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

У судовому засіданні ОСОБА_2 подано заяву про фальшивість доказу, а саме Аналізу фінансово-господарської діяльності спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунального побутового обслуговування». Заяву обґрунтовано тим, що наданий до справи як доказ Аналіз фінансово-господарської діяльності не має вхідного та вихідного реєстраційних номерів, дати такої реєстрації, дати коли документ був виготовлений, надісланий та отриманий відповідачем, не містить переліку нормативів та методів, норм чинного законодавства, які застосовують при аналізі документації та складанні аналізу, в аналізі не зазначено місце діяльності ФОП ОСОБА_13, не пронумеровані сторінки, що не відповідає вимогам оформлення документів.

Також позивачем було подано заяву про фальшивість доказу, зокрема протоколу № 24 від 14 листопада 2014 року засідання зборів профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування. Заяву обґрунтовано тим, що засідання зборів профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» від 14 листопада 2014 року не проводилось, а протокол засідання зборів № 24 від 14 листопада 2014 року є незаконним та сфальсифікованим, оскільки він не зареєстрований в книгах /журналах зборів Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_8 не мала юридичних та законодавчих підстав збирати та проводити засідання зборів профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» від 14 листопада 2014 року, оскільки була призначена головою Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» 25 лютого 2014 року відповідно до протоколу №4 та №5 Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» з порушенням п.2.4. Положення про первинну профспілкову організацію Київської міської профспілки працівників ЖКГ та сфери послуг, протокол № 14 та № 15 були виготовлені пізніше ніж протокол №24, що може свідчити про те, що реєстраційні номери протоколів не відповідають послідовності.

Окрім того, ОСОБА_2 подано заяву про фальшивість доказу, а саме книги/журналу реєстрації наказів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування». Заяву обґрунтовано тим, що в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 підтвердив, що станом на 24 листопада 2014 року була інша книга/журнал реєстрації наказів Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», тому такий письмовий доказ є фальшивим та складеним з численними порушеннями.

Ураховуючи зміст позовних вимог та мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в їх задоволенні і з якими погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, зазначені вище докази у цій справі не містять інформації щодо предмета доказування та відомості про обставини, які мають значення для вирішення справи.

Надання оцінки цим доказам є компетенцією суду при вирішенні спору щодо наявності або відсутності підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі. При цьому, обставини, які мають значення для вирішення цієї справи, встановлені на підставі інших фактичних даних, про що зазначено вище.

Позивачем ОСОБА_2 в судовому засіданні також подано заяву про фальшивість доказу, а саме наказу Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» № 214 від 24 листопада 2014 року «Про скорочення чисельності і штату працівників». Заяву обґрунтовано тим, що на підприємстві існувало два накази датовані однією датою та під одним реєстраційним номером, проте з різними назвами.

Разом з тим, цей наказ є предметом оскарження у цій справі; обставин, які свідчили б про його недостовірність або підробку, судом не установлено; існування іншого наказу з таким же реєстраційним номером та датою само по собі не дає підстав для висновку про підробку цього наказу.

Окрім того, представником позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції подано заяву про постановлення окремої ухвали щодо обставин наявності двох наказів з одним реєстраційним номером і датою, проте з різними назвами.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення цих причин та умов.

Оскільки під час розгляду справи порушень вимог закону не установлено, підстав для постановлення окремої ухвали щодо усунення причин та умов порушення відповідно до ст. 211 ЦПК України не убачається.

Колегія суддів уважає також вірними висновки суду першої інстанції в частині вирішення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Законодавством встановлено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру, яких позивач зазнав внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії відповідача. Як загальна умова цивільно-правової відповідальності законодавством передбачений зв"язок між протиправною поведінкою та наставшими наслідками.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди, а в діях відповідачів при складанні спірного наказу відсутня така неправомірна поведінка, яка мала б наслідком настання цивільної відповідальності за спричинення моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

О.В. Шахова