Номер провадження: 22-ц/785/234/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року,

встановила:

15.04.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, уточнивши який просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 5775,48 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 добровільно не виконує рішення суду про сплату аліментів на утримання дитини, внаслідок чого за період з 28.01.2014 року по 07.2016 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на суму 14677,43 грн. та відповідно до положень ст. 196 СК України відповідач повинен сплатити неустойку (пеню) за несплату аліментів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 3642,58 грн. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, зазначивши остаточний розмір пені по несплаті аліментів відповідачем, не проводить у письмовому вигляді детального розрахунку розміру пені. Крім цього вважає помилковим висновок районного суду про те, що з 01.10.2015 року не розраховується неустойка у зв'язку із народженням у відповідача 07.10.2015 року другої дитини, оскільки суд не мотивує зазначений висновок, не посилається на письмові докази відносно того, що друга дитина відповідача перебуває на його утриманні, проживає із ОСОБА_3, та останній є єдиним годувальником цієї дитини та нової сімї в цілому.

Позивач-апелянт у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи, а тому справа розглянута за відсутності позивача-апелянта.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 2008 рік, від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина проживає з матірю. Рішенням Київського райсуду м.Одеси від 11.03.2014 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 28.01.2014 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до 23.04.2016 року. ОСОБА_2 30.10.2014 року отримала виконавчий лист про стягнення аліментів і звернулась до державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа.

Позивачка стверджує, що ОСОБА_3 добровільно не виконує рішення суду про сплату аліментів на утримання дитини, внаслідок чого за період з 28.01.2014 року по 07.2016 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на суму 14677,43 грн. ОСОБА_2 розрахувала відповідно до положень ст.196 СК України неустойку ( пеню) за несплату аліментів і вимагає стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в сумі 577,48 грн.

На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилалась на такі докази: рішення суду про стягнення аліментів, лист-відповідь ДВС на звернення позивачки, розрахунок заборгованості по аліментам, виконаний державним виконавцем, розрахунок неустойки (пені).

Представник відповідача, визнаючи позов частково, доводить, що вина відповідача у несплаті аліментів з січня 2014 року по жовтень 2014 року відсутня, тому як ОСОБА_2 до 30.10.2014 року не ставила питання щодо примусового виконання судового рішення, і нарахування неустойки (пені) за період з січня 2014 року по жовтень 2014 року є неправомірним. Відповідачева сторона також посилалась на тяжкий матеріальний стан, внаслідок чого ОСОБА_3 несвоєчасно сплачував аліменти (відповідач не має постійної роботи, на його утриманні знаходиться малолітня дитина від другого шлюбу і батько інвалід 1-ї групи). Представник відповідача надала письмові докази про часткову сплату заборгованості по аліментам на суму 1500 грн. і просила ще три місяці виключити з розрахунку неустойки (пені). За розрахунком відповідача розмір неустойки (пені) складає 1692,58 грн.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з наступного.

Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України.

Порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до положень ч.3 ст.74 якого і ст. 195 СК України розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У даному випадку державний виконавець Першого Київського ВДВС виконав розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по аліментам, присудженим рішенням суду у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно. Розрахунок виконано відповідно до вимог ч.3 ст.195 СК України за період з 28.01.2014 року по 30.09.2015 року і станом на 01.10.2015 року за розрахунком державного виконавця заборгованість відповідача по аліментам складала 10064,4 грн. Відповідач надав до суду квитанцію про сплату аліментів позивачці від 10.12.2015 року на суму 500 грн. і дві розписки від імені ОСОБА_2 в отриманні аліментів на загальну суму 1000 грн. (одна розписка без дати, в одній дата зазначена 10.12.2015 року). Суд перевірив розрахунок, виконаний державним виконавцем і встановив, що до ДВС відповідач квитанцію і розписки про сплату аліментів за три місяці не надавав і суми при розрахунку боргу не враховані. З огляду на викладене, борг відповідача по аліментам за період з 28.01.2014 року по 1.10.2015 року складає 10064,4 грн. 1500 грн. = 8564,4 грн. Згідно з рішенням суду аліменти на утримання ОСОБА_4 з батька ОСОБА_3 підлягають стягненню до досягнення дочкою повноліття до 23.04.2016 року. Позивачка не надала належні докази щодо наявності боргу у ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період з 01.10.2015 року по 23.04.2016 року (відповідну довідку державного виконавця).

Статтею 196 СК України встановлена відповідальність за прострочення сплати аліментів: при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд відхилив доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів за період з січня місяця 2014 року по жовтень місяць 2014 року, тому що позивачка не зверталась у цей період до виконавчої служби з питання примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах ст.ст.180-182 СК України відповідач зобовязаний утримувати неповнолітню дитину, про наявність рішення суду і розмір аліментів відповідачу було відомо, що випливає з описової частини судового рішення про стягнення аліментів.

Суд погодився з доводами позивачки, що заборгованість за аліментами виникла з вини боржника, який ухиляється від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Разом з тим, суд розрахував неустойку на підставі довідки державного виконавця про заборгованість по сплаті аліментів за період з січня місяця 2014 року по 01.10.2015 року з урахуванням сплачених за цей період аліментів в сумі 1500 грн.

Таким чином, суд першої інстанції здійснив розрахунок, а саме, що розмір неустойки складає 3642,52 грн.: 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення 500 грн. х 1% х 30 днів (або 31 день, за лютий 28 днів). Правові підстави для зменшення розміру неустойки у суду відсутні. Друга дитина у відповідача народилась 07.10.2015 року (з 01.10.2015 року суд не розраховував неустойку), належні письмові докази, що на утриманні відповідача знаходиться ОСОБА_5 (його батько) суду не надані.

Таким чином, районний суд дійшов висновку, що на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 3642,58 грн.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновків районного суду вони не впливають та їх не спростовують.

Послання в апеляційній скарзі на відсутність розрахунку заборгованості, спростовується текстом судового рішення, що оскаржено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_6