Провадження номер 2/741/581/17
Єдиний унікальний номер 741/1480/17
РІШЕННЯ

іменем України

18 грудня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Носівської об'єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок. 18 грудня 2017 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву, у якій просив визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті батька та у зв'язку з ліквідацією колгоспних дворів. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані позивач та його батько ОСОБА_6 Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтва та не зареєстрували право власності на вищевказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 Позивач є спадкоємцем померлого першої черги за законом. Спадщину позивач прийняв, оскільки проживав разом з померлим. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на житловий будинок у зв'язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також представник позивача звертався до центру надання адміністративних послуг, щоб зареєструвати за позивачем право власності на частину житлового будинку, яка належить йому як учаснику ліквідованого колгоспного двору, але отримав відмову у зв'язку з тим, що державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно колгоспного двору. Саме тому позивач звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач не з'явився, але подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та розглянути справу в його відсутність.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у змісті уточненої позовної заяви, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Представник відповідача направила до суду заяву, у якій визнала позовні вимоги та просила справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 17 лютого 1989 року (а. с. 12). Зі вступом у дію Закону України «Про власність» власність колгоспних дворів була ліквідована. На момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15 квітня 1991 року у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-36/86 від 18 серпня 2017 року (а. с. 13).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 як членам колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 2).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 69).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Позивач є сином померлого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7). А, отже, він є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 у силу ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв спадщину після смерті батька, оскільки був зареєстрований та проживав разом з батьком на день смерті, а, отже, вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області №14-36/85 від 18 серпня 2017 року (а. с. 14).

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 №304/2006 також убачається, що ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті батька та просив нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину (а. с. 70-72).

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, оскільки будинок відноситься до типу колгоспного двору, власність колгоспних дворів ліквідовано, відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1182/02-31 від 24 липня 2017 року (а. с. 8).

Також у судовому засіданні встановлено, що представнику позивача відмовлено в реєстрації за позивачем права власності на частину спірного житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначати частки у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й майно колгоспного двору, яке належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням керівника ЦНАП Носівської РДА № 54/13-18 від 06 грудня 2017 року (а. с. 77).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 3-6).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 28.07.2017 складає 76647 грн. (а. с. 15-47).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 211, 247, 258, 263-265, 212-215, 354 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та у зв'язку з ліквідацією колгоспних дворів, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», ганку «а-1», сараю «Б», літньої кухні «В», погреба «П», погреба «П-1», вбиральні «У», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, колодязя «К», загальною площею 62,9 кв. м житловою площею 29,9 кв. м ринковою вартістю станом на 28 липня 2017 року 76647 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий