Справа № 138/407/17
Провадження №:2/138/484/17
12 грудня 2017 року м. Могилів-Подільський
Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді Київської Т.Б.,
за участю секретаря Цибульської Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ПАТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що 12.11.2008 між ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №719310, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 155000,00 грн. на придбання квартири, строком на 120 місяців зі сплатою 22 % річних терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 12.11.2018.
14.11.2008 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки.
Позичальник не виконує належним чином зобовязання за кредитним договором, в результаті чого станом на 17.01.2017 виникла прострочена заборгованість на загальну суму 624313,52 грн., що і стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу по договору кредиту.
В судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначено, що позовні вимоги він підтримує в повній мірі та в разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином за місцем реєстрації, в звязку з чим, враховуючи зміст заяви представника позивача судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з таких підстав.
Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України.
В ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
12.11.2008 між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ "Ощадбанк", та ОСОБА_2 як позичальником укладено кредитний договір, відповідно до якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в сумі 155000,00 грн., а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредитору кредит, а також сплати проценти за користування кредитом в розмірі 22 % річних в порядку на умовах та в строки, визначені цим договором. Зазначена в цьому пункті процентна ставка за користування кредитом є фіксованою.
Згідно п.1.2. кредитного договору кредит надано на 120 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 12.11.2018.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч.2 зазначеної вище норми до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, зокрема, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно п.п. 1.5,1.6,1.6.1.1,1.6.1.2 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно до 12 числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення Кредиту рівними частинами в сумі 1292,00 гривень та сплачувати проценти, нараховані Банком на залишок заборгованості за Кредитом, шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в АТ «Ощадбанк» починаючи з грудня 2008 року на відповідні рахунки Позичальника, відкриті у Могилів-Подільському відділенні №263 ВАТ "Ощадбанк". Останній платіж в рахунок погашення Кредиту та сплати нарахованих Банком процентів здійснити не пізніше 12 листопада 2018 року.
При нарахуванні та сплаті процентів за користування кредитом сторони повинні керуватись наступним: проценти нараховуються Банком щомісячно на рахунок № 2238 в Могилів-Подільському відділенні №263 ВАТ "Ощадбанк" за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати видачі кредиту до моменту закінчення терміну, на який надано кредит; при розрахунку процентів за користування Кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом. При нарахуванні процентів за платіжний місяці, останній день місяця має включатися в розрахунок, крім випадків, коли звітна дата є датою закінчення операції.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.1.ст.526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Позивач зазначає, що позичальник порушив взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами.
Кредитор повідомляв відповідачів про необхідність сплати боргу по договору кредиту, що підтверджується листами від 08.09.2016 за вих. №472 та №473. Конверти із листами повернулись із відмітками, що за вказаною адресою адресати не проживають.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Зважаючи на положення вказаної норми, суд зважає на те, що 396058,75 грн., які позивач визначив як пеню за простроченим боргом та відсотками є неустойкою.
Разом з тим, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.
Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір є значним.
На думку суду, неустойка у сумі 396058,75 грн. значно перевищує розмір збитків, а тому суд вважає за потрібне ухвалити рішення на засадах справедливості, зменшивши розмір неустойки до суми основного боргу та заборгованості за відсотками, що становить 228254,77 грн.
Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 03.09.2014 № 6-100цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України.
Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 14.11.2008 між банком та ОСОБА_1 як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки відповідно до умов якого, іпотекодавець передав у іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами №91, що знаходиться за адресою: вул.Леніна, с.Серебрія, Могилів-Подільського району Вінницької області, та належить іпотекодавцю на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_3 23.02.2008 і зареєстрований в реєстрі за №399.
Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави, кредитор має право у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Зазначені положення Цивільного кодексу кореспондуються з приписами ст. 1 ЗУ „Про іпотеку, відповідно до якої, іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.
Частиною 1 ст. 12 ЗУ „Про іпотеку встановлено правові наслідки порушення обовязків іпотекодавця, відповідно до якої, у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Зазначені вимоги статті Закону відповідають положенням ст. 589 ЦК України, якою встановлено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
Зокрема, п. 3.1.4. договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобовязань за цим або кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки.
В ході розгляду справи судом встановлено, що на підставі договору про іпотечний кредит №719310 від 12.11.2008 позивач надав позичальнику грошові кошти в сумі 155000,00 грн., але позичальник взяті на себе договірні зобовязання не виконує, зокрема, щодо строків повернення кредиту та процентів за його користування, чим порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості по договору. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір іпотеки. Зазначені обставини та положення вказаних вище норм переконують суд в наявності підстав для задоволення позову.
Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
В даному випадку з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2603,28 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 12 Закону України «Про іпотеку», ст. 3, 525, 526, 551, 572, 589, 626, 629, 1048 1050, 1054 ЦК України, ст. 3, 10, 11, 60, 88,197, 212-218, 224-226 ЦПК України, суд
Надати ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Вінницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до моменту продажу предмету іпотеки в оперативне управління предметом іпотеки з правом укладання договорів: оренди, страхування, охорони з фізичними та юридичними особами, та направленням отриманих від управління коштів на задоволення своїх вимог за кредитним договором №719310 від 12.11.2008.
Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ПАТ Ощадбанк судові витрати у виді судового збору в сумі 2603,28 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суддя: Т.Б.Київська