Справа № 175/1759/17
Провадження № 2-о/175/50/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2017 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

за участю секретаря Ратушної Л.В.,

представника заявника ОСОБА_1.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 до органу Реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з зазначеною заявою, в якій просив встановити факт батьківства ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно сина позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У судовому засіданні представник заявника дав пояснення, аналогічні викладеним в заяві, свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Зацікавлена особа орган Реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначає представник заявника з 2007 року ОСОБА_2 проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3. 17 червня 2009 року у них народилась спільна дитина ОСОБА_4.

14 липня 2009 року заявник зареєструвала народження сина у Красногвардійськом відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, його ім'я та по батькові у книзі реєстрації народжень було записано у відповідності з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за її вказівкою.

За життя ОСОБА_3М визнавав себе батьком дитини, щомісяця надавав матеріальну допомогу на його утримання, обіцяв подати до органу реєстрації актів цивільного стану заяву про визнання себе його батьком. Однак 05 жовтня 2015 року трагічно загинув.

Відповідно до положень ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Встановлення зазначеного факту необхідно для призначення пенсії у зв'язку із втратою годувальника.

Згідно ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них. Статтею 125 СК передбачено, що у випадку коли мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до положень ст.ст.128, 130 СК у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Системний аналіз положень СК, зокрема ст.ст.3, 5, 7, 14, 15, 121, свідчить, що походження дитини від батька, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини та не визнав у встановленому законом порядку свого батьківства (не подавав заяви про визнання батьківства до органів державної реєстрації актів цивільного стану), ґрунтується на підставі встановлення кровного споріднення між дитиною та батьком, тобто обставин, які свідчать про біологічне походження дитини від певної особи. Зазначений висновок узгоджується з роз'ясненнями, викладеними в п.п.3, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, встановлення факту батьківства за рішенням суду має ґрунтуватись на підставі фактичних даних, які свідчать про біологічне походження дитини від певної особи, що відповідно до ст.57 ЦПК має встановлюватись на підставі належних та допустимих доказів, поданих суду. Відповідно до положень ст.60 ЦПК обов'язок подання суду таких доказів покладений на особу, яка звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Всупереч зазначених положень закону заявницею та її представником не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, які свідчать про походження її сина від ОСОБА_3. Сам факт підтримання заявницею з ОСОБА_3 особистих стосунків не може бути покладений в основу визначення біологічного походження дитини від нього.

При цьому суд бере до уваги, що з моменту народження дитини до моменту смерті ОСОБА_3, минуло шість років, а відтак померлий мав можливість визнати своє батьківство у встановленому законом порядку, але не зробив цього. Не встановлено судом і доказів того, що померлий під час життя визнавав своє батьківство відносно сина заявниці. Зазначені обставини свідчать про спірний характер ставлення померлого до факту свого батьківства.

Таким чином, аналіз встановлених в судовому засіданні обставин не дає підстав для встановлення судом факту батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4, оскільки досліджені судом докази у своїй сукупності з точки зору достатності та взаємозв'язку не свідчать про наявність кровного споріднення та достовірність біологічного походження дитини від померлого, а тому заява не підлягає задоволенню.

Згідно ч.7 ст.235 ЦПК при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.212-215, 234, 235, 256 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 до органу Реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту батьківства відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.О. Ребров