Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4145/17 Головуючий у 1-й інстанції: Федоренко О.І.
Є.У.№ 312/1146/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Куропятнікова Тетяна Миколаївна про визнання технічного паспорту на будинок та земельну ділянку недійсними,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю Запорожця Олеся Володимировича на рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 27 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до міської ради і просив визнати недійсним технічний паспорт, складений ОП ЗМБТІ 27.05.2009 року на житловий будинок АДРЕСА_1 власником якого був ОСОБА_6 В обґрунтування своїх вимог зазначав, що у передбаченому законом порядку ОСОБА_6 було виділено у користування земельну ділянку 598 кв.м, проте в технічному паспорті розмір ділянки безпідставно зазначено 1117 кв.м.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя 27 вересня 2017 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю адвоката Запорожця О.В. зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на законі. Заявник вважає, що технічний паспорт підлягає визнанню недійсним в судовому порядку, оскільки в ньому неправильно зазначена площа земельної ділянки. Крім того, на думку адвоката О.В.Запорожця, технічний паспорт не відповідає вимогам Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року в редакції від 08 січня 2013 року за №127.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до роз'яснень п.7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК України, ст.ст. 2,5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України.

За положенням ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та суміжним землекористувачем ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, існував спір з приводу користування земельною ділянкою.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсним технічного паспорту на будинок, ОСОБА_7 посилався на те, що в технічному паспорті ОСОБА_6 неправильно зазначено розмір земельної ділянки, що, на думку позивача, порушує його права як суміжного землекористувача.

Проте, за положенням земельного законодавства право користування земельною ділянкою посвідчується не технічним паспортом на житловий будинок. В порядку, передбаченому ст.ст.215-236 ЦК України і ст. 152 ЗК України технічний паспорт не може бути визнаний недійсним, оскільки він не є правочином і не є правоустановчим документом на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність технічного паспорту вимогам Інструкції №127 від 08.01.2013 року є неспроможними, оскільки свої позовні вимоги такими доводами позивач не обґрунтовував і судом першої інстанції відповідність технічного паспорта вказаній Інструкції не перевірялася.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що технічний паспорт не відповідає вимогам ст.121 ЗК України не є підставою для скасування судового рішення, оскільки положення земельного законодавства не регулюють порядок оформлення технічної документації на житловий будинок і надвірні споруди.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, що міською радою права позивача не порушені і з цих підстав відмовив у задоволенні позову.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, дав належну оцінку наданим доказам в їх сукупності та прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позову.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається адвокат позивача в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника за довіреністю Запорожця Олеся Володимировича відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: