Справа №487/5754/16-ц 05.04.2017 05.04.2017 05.04.2017
Провадження №22-ц/784/869/17
Справа 487/5754/16-ц
Провадження 22ц-/784/869/17 Головуючий по 1 інстанції Карташева Т.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 квітня 2017р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання Гроенко Ю.В.,

за участі: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017р.

за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про припинення правочину,

встановила:

У листопаді 2016р. ОСОБА_3 предявив позов до ПАТ «Укрсоцбанк» про припинення іпотечного договору.

Позивач зазначав, що 25 червня 2008р. між АКБ «Укрсоцбанк» і ТОВ «Денсар» укладено кредитний договір.

З метою забезпечення кредитних зобовязань в межах загального ліміту, що становить 175000грн. він уклав 25 червня 2008р. з АКБ «Укрсоцбанк» іпотечний договір предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016р., яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки у звязку з пропуском позовної давності.

Вважаючи, що основне зобовязання внаслідок цього є припиненим, позивач просив про задоволення його вимоги.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 25 червня 2008р. між АКБ «Укрсоцбанк» і ТОВ «Денсар» укладено кредитний договір.

З метою забезпечення кредитних зобовязань в межах загального ліміту, що становить 175000грн. 25 червня 2008р. між ОСОБА_3 і АКБ «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Сторони цього правочину в п.6.3. ст.6 передбачили, що він діє до припинення основного зобовязання, а також з інших підстав, передбачених законодавством України, зокрема, Законом «Про іпотеку».

Рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 січня 2011р. з ТОВ «Денсар» на користь АКБ «Укрсоцбанк» стягнуто 196241 грн. 03 коп. заборгованості за кредитним договором від 25 червня 2008р.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 квітня 2016р., яке набрало законної сили відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у звязку з пропуском позовної давності.

05 жовтня 2016р. представник позивача надіслав до ПАТ «Укрсоцбанк» вимогу про звернення до нотаріального органу із заявою про припинення іпотечного договору від 25 червня 2008р., яку останнє відхилило.

Враховуючи те, що борг за кредитним договором від 25 червня 2008р. ні позичальник ТОВ «Денсар», ні майновий поручитель ОСОБА_3 не погасили перед ПАТ «Укрсоцбанк», що свідчить про не проведення виконання основного зобовязання належним чином (ст.599 ЦК), то можна погодитись з висновком суду про відсутність підстав, передбачених главою 50 ЦК, ст.17 Закону «Про іпотеку», п.6.3. ст.6 договору іпотеки для визнання припиненим іпотечного договору, який має похідний характер від основного зобовязання і є дійсним до його припинення (ст.3 Закону «Про іпотеку»).

Таке тлумачення наведених норм матеріального права узгоджується з висновками щодо їх застосування, викладених в Постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2015р. у справі №6-939цс15, від 29 вересня 2015р. у справі №6-21цс15, від 22 лютого 2017р. у справі №369/8354/15-ц.

Посилання в апеляційній скарзі щодо не врахування преюдиціальних фактів є безпідставними, так як в рішенні від 12 квітня 2016р. відсутні висновки суду щодо припинення основного зобовязання, а пропуск кредитором строку звернення стягнення на предмет іпотеки не є передбаченою законом підставою для припинення договору іпотеки.

До того ж, ч.2 ст.12 ЦК передбачено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, установлених законом.

Аргументи в апеляційній скарзі стосовно не застосування положень законодавства про заставу теж не можна визнати обґрунтованими, тому що Закон «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст.17 цього Закону містять виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст.593 ЦК.

Оскільки суду ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.307 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2017р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: