Справа №589/5104/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/493/17 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Собини О. І.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

16 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 18 червня 2009 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір позики, відповідно до умов якого останній отримав в борг грошові кошти в сумі 47000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 10 % на місяць від суми позики з кінцевим строком повернення до 18 грудня 2009 року. Крім того, у п.7 вказаного договору позики зазначено, що подружжя ОСОБА_4 відповідає солідарно за невиконання боргового зобовязання.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконали зобовязань за договором позики, позивач просив стягнути з них в солідарному порядку на свою користь кошти за договором позики в сумі 47000 грн.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року відмовлено ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики у звязку зі спливом строку позовної давності.

Вказане рішення суду позивач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував обставини того, що пропуск позивачем позовної давності для звернення до суду з даним позовом був обумовлений, насамперед, протиправною поведінкою відповідача ОСОБА_4, який уникав зустрічі з ним, щоб не повертати борг за договором позики та просив його не подавати позов до суду, обіцяючи, при цьому, добровільно погасити борг. До того ж, як зауважує позивач, ще 02 липня 2013 року він звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_4 боргу за договором позики в сумі 53200 грн., що, на його думку, підтверджує той факт, що він вживав заходів для повернення позичених відповідачами коштів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3 про задоволення апеляційної скарги та відповідача ОСОБА_4 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 18 червня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір позики, за умовами якого останній отримав в борг грошові кошти в сумі 47000 грн. зі сплатою процентів за користування коштами у розмірі 10 % на місяць, з поверненням отриманої суми коштів до 18 грудня 2009 року, а також з поверненням всієї остаточної суми коштів до 31 грудня 2009 року (а.с.15).

Також пунктом 7 вказаного договору була передбачена солідарна відповідальність подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за виконання договору позики.

Відповідачі зобовязань за договором позики не виконали, грошові кошти не повернули, у звязку з чим позивач 16 грудня 2016 року звернувся до суду з даним позовом про стягнення боргу за договором позики в солідарному порядку з відповідачів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, про застосування наслідків якого відповідачі відповідно до статті 267 ЦК України заявили відповідне клопотання до ухвалення судом рішення по суті спору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За положеннями статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У статті 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи з умов договору позики від 18 червня 2009 року, строк повернення позичених коштів обумовлений сторонами до 18 грудня 2009 року, а в повній мірі кошти повинні були бути повернуті до 31 грудня 2009 року (а.с.15).

В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які докази стосовно виконання відповідачами своїх зобовязань за договором позики, в тому числі і частково.

Таким чином, ураховуючи, що строк виконання зобовязання позичальником настав ще 31 грудня 2009 року, тобто саме з цієї дати почався строк позовної давності (дня, коли у позивача, як у кредитора, виникло право предявити вимогу про виконання зобовязання), однак, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 16 грудня 2016 року, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 пропустив трьохрічний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, враховуючи наявність письмових звернень відповідачів про застосування позовної давності (а.с.26-27, 28-29), у звязку з чим суд правомірно відмовив у задоволенні позову.

При цьому, не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про переривання перебігу строку позовної давності або про наявність поважних причин, які з обєктивних причин унеможливлювали своєчасне подання позову.

Разом з тим, питання щодо поважності цих причин має вирішуватись судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

В той же час, позивач не надав належних і допустимих доказів про те, що пропустив строк для звернення до суду з даним позовом з поважних причин і матеріали справи таких даних не містять, а ті обставини, на які позивач послався, не свідчать, що вони носять характер поважних причин, внаслідок чого позивач мав би отримати судовий захист.

Зокрема, посилання позивача на те, що відповідач переховувався від нього, щоб не повертати борг, а також неодноразово обіцяв добровільно сплатити позичені кошти носять голослівний характер, так як не підтверджені відповідними доказами, а сам відповідач вказані обставини заперечує.

Що стосується посилання позивача на те, що 02 липня 2013 року він звертався до Шосткинського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення на підставі договору позики суми боргу та процентів за користування коштами, то вони не можуть свідчити про переривання перебігу позовної давності у даній справі за позовом ОСОБА_3, враховуючи обставини того, що ухвалою судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2013 року позовну заяву ОСОБА_3 було визнано неподаною та повернуто позивачу з підстави неусунення ним недоліку позовної заяви щодо несплати судового збору відповідно до ухвали судді цього ж суду від 05 липня 2013 року про залишення його позовної заяви без руху. Отже, повернення позовної заяви відповідно до ст.121 ЦПК України свідчить про те, що з боку позивача не був дотриманий встановлений порядок подання позову і позовна давність, на думку колегії суддів, не переривається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що 02 липня 2013 року позивач подав заяву про стягнення боргу на суму 53200 грн. за договором позики від 07 липня 2010 року, тобто за іншим договором, що вбачається з копії відповідної позовної заяви (а.с.36).

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставність посилання в оскаржуваному рішенні суду на судову практику Європейського суду з прав людини, так як в ній йдеться про оскарження судових рішень інших країн, то до таких посилань колегія суддів відноситься критично, враховуючи встановлений статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-ІV обовязок суду застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1; 308; 314 ч.1 п.1; 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 03 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -