Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2017 Справа №607/15357/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

з участю секретаря Чех Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» про скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» про скасування розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що в квітні 2017 року їй стало відомо, що на підставі розпорядження №23488 ОСОБА_5 міського бюро технічної інвентаризації від 27.06.1997 року квартира №25 за адресою вул. Миру, 10 в м. Тернополі була передана у спільну сумісну власність їй, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_4 в порядку приватизації та видано свідоцтво про право власності. Однак вважає, що приватизація проведена неправомірно, оскільки до органу приватизації вона не зверталась, документів на приватизацію житла не підписувала, в 1997 році у вказаній квартирі вона не проживала, крім того зазначає, що станом на момент видачі розпорядження органу приватизації її прізвище було змінено з ОСОБА_7 на ОСОБА_1, проте з невідомих причин у свідоцтві про право власності на житло виданого 27.06.1997 року Міським бюро технічної інвентаризації вписане прізвище, якого у неї вже не було понад рік. Посилаючись на Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» просить скасувати розпорядження №23488 від 27.06.1997 року ОСОБА_5 міського бюро технічної інвентаризації та Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 04 липня 1997 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав і мотивів викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, однак подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача ОСОБА_5 міського бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, відносно вирішення позову покладається на думку суду.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав:

04 липня 1997 року ОСОБА_5 міським бюро технічної інвентаризації на підставі розпорядження №23488 від 27 червня 1997 року видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира АДРЕСА_2, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6.

Згідно свідоцтва про одруження серії І-ИД №030427, ОСОБА_7 08 червня 1996 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила прізвище на ОСОБА_8.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ИД №061748, ОСОБА_6 14 листопада 2009 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на ОСОБА_9.

Згідно ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Відповідно до частини п'ятої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло.

За частиною 2 ст.8 зазначеного вище Закону, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках), здійснюється у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті в гуртожитку), в тому числі тимчасово відсутні, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири, будинку, кімнати в гуртожитку.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №15-рп/2010 від 10.06.2010 року розяснив, що приватизація державного житлового фонду не є обовязком громадян України, а є їх правом, яке повинно ними реалізовуватися на власний розсуд, на умовах, у порядку та спосіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_8 ( до шлюбу ОСОБА_6) Н.Я. в 1996 році одружилася, змінила прізвище на ОСОБА_8 та виїхала на постійне місце проживання у м. Львів де проживає по даний час.

Крім того судом встановлено та не заперечується сторонами, що в 1997 році ОСОБА_1 не зверталася до ОСОБА_5 БТІ із заявою про передачу їй у власність в порядку приватизації квартири АДРЕСА_2 та не виявила бажання приватизувати вказане житлове приміщення.

Згідно ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 з заявою до ОСОБА_5 міського бюро технічної інвентаризації про передачу їй у власність квартири АДРЕСА_2 не зверталася та письмової згоди на приватизацію за нею житла не давала, беручи до уваги визнання позову відповідачами, суд вважає, що приватизація квартири АДРЕСА_2 проведена неправомірно, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення, шляхом скасування розпорядження №23488 від 27 червня 1997 року ОСОБА_5 міського бюро технічної інвентаризації та скасування Свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 від 04 липня 1997 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 292, 294 ЦПК України, Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати розпорядження №23488 ОСОБА_5 міського бюро технічної інвентаризації від 27 червня 1997 року про передачу у власність ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1.

Скасувати Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 видане 04 липня 1997 року ОСОБА_5 міським бюро технічної інвентаризації на імя ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяОСОБА_10