Справа № 464/7430/16-ц
пр.№ 2/464/272/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2017 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорна С.З.

при секретарі Довгун Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № Є/V 2951 від 05.06.2007р. в сумі 26 595,03 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на момент розрахунку складає 710 619,20 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору № Є/V 2951 від 05.06.2007р. відповідачці ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 15 000,00 дол. США з терміном повернення кредиту до 07.06.2010р. Одночасно, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 05.06.2007р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1, відповідно до якого остання взяла на себе зобовязання відповідати перед банком, як кредитором, за виконання позичальником ОСОБА_1 зобовязань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків та витрат, повязаних з предявленням вимог за основним зобовязанням). Однак, відповідачі взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконали, кредитні кошти не повернули, нараховані відсотки не сплатили, на попередження не реагують. В звязку із зазначеним банк просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в судовому порядку.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви, додатково вказавши, що підстави для застосування строків позовної давності, про які клопоче сторона відповідача, в даному випадку відсутні, оскільки згідно розрахунку заборгованості, після закінчення строку виконання основного зобовязання, а саме 07.06.2010р. боржником було зроблено три проплати на погашення заборгованості за кредитним договором, якими строк позовної давності було перервано, а саме: 28.09.2011 в сумі 743 дол.США, 11.02.2016 в сумі 1096,66 дол.США та 11.03.2016 в сумі 1096,66 дол.США. Таким чином, у відповідності до ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново, а тому просить задоволити позов в повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 в судовому засіданні позов повністю заперечив з тих же підстав, які викладені в письмових запереченнях долучених до матеріалів справи, за змістом яких вказує, що позичальник ОСОБА_1 зобовязалась перед банком повернути суму кредиту з процентами до 07.06.2010р., сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входить до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Стверджує, що відповідачка ОСОБА_1 перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з 13.11.2008р. (останній платіж) у неї утворилась заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї лише 21.09.2016р., а відтак у відповідності до ст.261 ЦК України, сплив строк позовної давності до основної вимоги та до додаткових вимог (неустойки), за зобовязанням відповідача ОСОБА_1, як позичальника, так і до відповідача ОСОБА_2, як до поручителя.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позичальником ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Є/V 2951, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 15 000,00 доларів США строком до 07.06.2010р., зобовязавшись при цьому повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач прийнятті на себе зобовязання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, надавши визначені кредитним договором кошти, що підтверджується заявою позичальника та ордером-розпорядженням № 3264 від 06.06.2007р.

Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ КБ «Приватбанк» уклав договір поруки № 1 від 05.06.2007р. з відповідачем ОСОБА_2, яка в свою чергу взяла на себе зобовязання відповідати за виконання боржником - відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору та нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання позичальником.

Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У відповідності до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п.2.2.3. кредитного договору, позичальник зобовязаний здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагороди в порядку і терміни згідно Графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди, що складається з кожним договором про видачу Траншу окремо і є невідємною частиною кожного договору про видачу Траншу. Позичальник зобовязується зробити повне погашення всіх Траншів кредиту, відсотків і винагороди по них в термін згідно п.1.3 даної угоди (п.2.2.4 кредитного договору).

Згідно вимог п.4.4 кредитного договору при непогашенні Траншу кредиту в термін, встановлений договором про видачу Траншу, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Траншу кредиту вважається прострочена, на залишок заборгованості по простроченій сумі траншу кредиту розрахунок відсотків здійснюється відповідно до п.4.3 цієї угоди, а також п.4.3 договорів про видачу траншів.

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.

В процесі розгляду справи судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 умов кредитного договору належним чином не виконала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених графіками повернення кредиту, на вимогу банку порушень не усунула.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 08.09.2016р. загальна сума боргу за кредитним договором становить 26 595,03 дол.США, з яких: 6 937,08 дол.США залишок заборгованості за кредитом; 19 657,95 дол.США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

У звязку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом згідно кредитного договору № Є/V 2951 від 05.06.2007р. позивач направив як позичальнику відповідачу ОСОБА_1, так і відповідачу ОСОБА_2, як поручителю, листи-вимоги за вих. № 30.1.0.0/2-VW0 від 14.12.2015р. про виконання зобовязань по кредитному договорі у повному обсязі, проте зазначена вимога останніми реалізована не була, жодних дій по сплаті заборгованості за кредитним договором не здійснено.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Таким чином, з огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 прострочила сплату поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків по кредитному договору, вчасно не повернула кредит, не виконавши взятих за договором зобовязань, а також за відсутності зі сторони відповідача фактичних доказів в підтвердження виконання таких боргових зобовязань та/або наявності іншого боргового розрахунку, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1, як позичальника, в користь позивача ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитора, підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № Є/V 2951 від 05.06.2007р. в розмірі 26 595,03 доларів США.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що банком пропущений строк позовної давності щодо основної вимоги та до додаткових вимог (неустойки) з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та мови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Однак, у відповідності до п.6.8. кредитного договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за цією угодою встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

У відповідності до ч.1,5 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Так, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.11.2009р. задоволено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» та вирішено передати в заклад банку предмети застави шляхом вилучення у ОСОБА_2 належне їй на праві власності заставлене майно, а саме: товар в обороті (парфуми, біжутерію, постільну білизну); цифровий фотоапарат «Canon», 2006р.в.; виставкові полиці для товару (алюмінієві, обшиті пластиком), що складаються з 8 секцій, 2006р.в.; телевізор «Grundig 26lw68-7510», 2006р.в.; холодильник «ARDO», модель ІМР15SA, серійний номер 3; пекарську піч конвекційну «MIWE gusto 3.43»; кондиціонер «Samsung», модель SH24ZS6A, серійний номер A9HZP2KX200032W; мяку частину (диван, крісло), зеленого кольору, 2006р.в.; автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «Golf», 2000р.в., легковий комбі-В, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2 та в рахунок погашення заборгованості в сумі 10248,48 дол.США звернути стягнення на вищевказане майно шляхом його безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця.

Як вбачається з Акту прийому-передачі автомобіля від 11.02.2016р., Західне ГРУ КБ «Приватбанк», Бізнес «Споживче кредитування» передало, а ОСОБА_4 прийняла автомобіль марки «VOLKSWAGEN» модель «Golf», 2000р.в., чорний, номер кузова НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2; грошові кошти у розмірі 59000 грн. зараховані до установи банку.

В подальшому, за вилученні в результаті реалізації заставного майна (транспортного засобу) кошти, такі були спрямовані на придбання іноземної валюти (долара США) та зараховані в рахунок погашення заборгованості кредитним договором № Є/V 2951 від 05.06.2007р. в загальній сумі 2 193,31 дол.США, що підтверджується Меморіальним ордером №1 від 11.02.2016р.

За приписами ч.4 ст.591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до ст. 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, згідно представлених представником позивача копій квитанцій від 28.09.2011р., стверджується, що відповідач ОСОБА_2, як поручитель, здійснила купівлю в касі Західного ГРУ КБ «Приватбанк» іноземної валюти на суму 743,00 дол.США, які в той же день 29.09.2011р. спрямувала на погашення заборгованості за кредитним договором № Є/V 2951 від 05.06.2007р.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебігу позовної давності починається заново (ч.3 ст.264 ЦК України).

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обовязку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Таким чином, з огляду на вищевказані обставини, суд вважає, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом в частині вимог до позичальника відповідача ОСОБА_1 в межах строку позовної давності, оскільки такий строк 11.02.2016р. та 29.09.2011р. переривався та починався заново.

Водночас, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за згаданим кредитним договором з відповідача ОСОБА_2, як поручителя, на підставі наступного.

Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За умовами договору поруки № 1 від 05.06.2007р., а саме у п.6 визначено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами (дата договору) і припиняється з виконанням своїх зобовязань в повному обсязі. Всі інші питання, які можуть виникнути у звязку з даним договором, регулюються діючим законодавством України (п.7 договору поруки).

Відповідно до п.24 абз.4 Постанови № 5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» випливає, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України.

За змістом положень ст.ст.251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення і строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема у Постановах ВСУ від 21.05.2012р. у справі № 6-48цс11, від 23.05.2012р. у справі № 6-33цс12, від 17.09.2014р. в справі № 6-6цс14, від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14.

Таким чином, умови договору поруки № 1 від 05.06.2007р. про дію поруки до повного виконання позичальником або поручителем своїх боргових зобовязань, передбачених основним зобовязанням не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України.

Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як випливає із умов кредитного договору № Є/V 2951 від 05.06.2007р. та додатку до нього у виді Графіку погашення кредиту та сплати відсотків, позичальник та банк погодили строк погашення кредиту та визначили, що погашення повинно відбутись до 14 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

Тобто, оскільки у позичальника починаючи із 29.09.2011р. (день останньої проплати по кредиту) виникли зобовязання перед кредитором то і у поручителя виникли такі зобовязання, адже відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

За таких обставин останнім строком до якого слід було виконати зобовязання по погашенню поручителем виниклого боргу є саме 30.03.2012р.

Натомість позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Сихівського районного суду м.Львова з відповідним позовом лише 06.10.2016 року (згідно відмітки канцелярії суду про вхідну кореспонденцію).

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» втратило своє право на звернення до суду з вимогами до поручителя ОСОБА_2 оскільки пропустив шестимісячний строк визначений ч.4 ст.559 ЦК України, який поновлений та/або зупинений бути не може, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2, як поручителя, заборгованості за кредитним договором слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

Крім того, в силу положень ст.88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 в користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 659,29 грн.

На підставі ст.ст.251, 526-530, 533, 543, 546, 553, 554, 559, 610, 611, 625, 631, 1048, 1049, 1050 ЦК України та керуючись ст.ст.1, 10, 16, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов ПАТ КБ «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором № Є/V 2951 від 05.06.2007р. в розмірі 26 595 доларів США 03 центи та понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 10 659 гривень 29 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий: