Справа № 442/2257/16 Головуючий у 1 інстанції: Нагірна О.Б.
Провадження № 22-ц/783/836/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Куцик І.Б.

за участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача Романкевич І.І., представників третіх осіб Максимів М.В., Мицан М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи: Дрогобицька міська державна лікарня ветеринарної медицини, Управління Держпродспоживслужби в м. Дрогобичі про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23.10.2003 року №247 та його скасування,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3. Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушення норм матеріального права при неповно встановлених обставинах справи. Звертає увагу, що судом не взято до уваги відсутність документів передбачених пунктом 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, що затверджене наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року, на підставі яких проводиться оформлення права власності на нерухоме майно з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування. Також вважає висновок суду про те, що його позбавлено службової квартири є помилковим, оскільки весь будинок, включаючи його житлові приміщення, перейшли у власність держави в особі Державного департаменту ветеринарної медицини, внаслідок чого його позбавлено житла. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що приміщення по АДРЕСА_1 знаходилось на балансі міської лікарні ветеринарної медицини на підставі рішення Дрогобицького міськвиконкому від 15.12.1981 року №613 "Про передачу на баланс Дрогобицької міськветсанстанції будинку АДРЕСА_1" (а.с. 72).

Рішенням виконавчий комітет Дрогобицької міської ради від 23.10.2003 року №247, керуючись п.10 ч.6 ст.30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Тимчасовим положенням "Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно" вирішено оформити право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 62 кв.м., що розташоване на АДРЕСА_1, за державою в особі державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини (а.с.8).

Як наслідок, виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради 18.11.2003 року на вказану квартиру - державі в особі Державного департаменту ветеринарної медицини на праві повного господарського відання за Дрогобицькою міською лікарнею державної ветеринарної медицини, видано свідоцтво про право власності з формою власності загальнодержавна, частка 1/1 (а.с.9).

Так, відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) НОМЕР_1 Дрогобицька міська державна лікарня ветеринарної медицини є державною організацією (а.с.45)

Рішенням народного суду м. Дрогобича Львівської області від 14.12.1982 року, справа №2-547-1982 в позові Дрогобицької міської ветеринарно-санітарної станції до ОСОБА_9 про виселення з кімнати в будинку АДРЕСА_1 відмовлено за недоведеністю. Таким рішенням встановлено, що відповідач є прописаним в спірній квартирі, а з квитанційної книжки вбачається, що останній сплачує квартплату, таким чином відповідач самовільно не поселився та виселення може мати місце лише з наданням іншого жилого приміщення (а.с.7).

Поряд з тим, з відповіді КП "БУ-4" від 23.02.2000 року № 49 адресованій начальнику міського підприємства ветеринарної медицини вбачається, що спірна квартира не знаходиться на балансі КП "БУ-4", а на балансі ветеринарної медицини, тому вони своїм листом попередили ОСОБА_3 про необхідність оплати саме підприємству ветеринарної медицини (а.с.47).

Відповідно до акту прийому - передачі від 26.01.2015 року, затвердженого головою Держветфітослужби України В.В.Башинським на балансі Управління Держпродсроживслужби в м. Дрогобичі як правонаступника Управління ветеринарної медицини в м. Дрогобичі рахуються основні засоби: нежитлове приміщення, загальною площею 62 кв.м., що в АДРЕСА_1, і обліковується на рахунку державної установи за №103 (а.с.32).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_10 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи: Дрогобицька міська державна лікарня ветеринарної медицини, Управління Держпродспоживслужби в м. Дрогобичі про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 23.10.2003 року №247 та його скасування, суд виходив з тих обставин, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України та Законами України, актами Кабінету Міністрів України у відповідності до п. 15 ст. 26, ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 316 -317, ст. 319, ст. 327 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 4 Закону України "Про власність", якими надано право міській раді, як органу місцевого самоврядування, здійснення правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної, державної власності.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Закон України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" регулює відносини, пов'язані з передачею об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об'єктів права комунальної власності у державну власність. Дія цього Закону поширюється на об'єкти права державної та комунальної власності, у тому числі передані в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду. Передача у державну або комунальну власність об'єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

Передача об'єктів з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених у абзацах другому, третьому, п'ятому частини першої статті 2 цього Закону. Передача об'єктів з державної у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за наявності згоди районних або обласних рад, якщо інше не передбачено законом.

Передача об'єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об'єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад; районних, обласних рад - щодо об'єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад. Передача об'єктів з комунальної у державну власність здійснюється за наявності згоди на передачу Кабінету Міністрів України - щодо об'єктів, визначених в абзацах другому, третьому та п'ятому частини першої статті 2 цього Закону, або органів, уповноважених управляти державним майном, щодо окремого індивідуально визначеного майна підприємств (крім нерухомого майна).

Передача об'єктів здійснюється комісією з питань передачі об'єктів у відповідному складі. Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою та членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Аналогічне положення щодо визначення органу, який уповноважений приймати рішення про включення жилого приміщення до числа службових, міститься і у п.3 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 37 від 04.02.1988 року (надалі - Положення). Пунктом 16 Положення передбачено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Згідно з п.6 Положення, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Відповідно до п.21 Положення, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток № 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Відповідно до ст.46 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України № 1к/95-ВР від 08.06.1995 року, органами державної виконавчої влади в областях, містах Києві та Севастополі (як містах загальнодержавного значення) і районах (крім районів у містах, за винятком міст Києва та Севастополя) є відповідно обласні, Київська та Севастопольська міські, районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, які очолюють голови цих адміністрацій. У здійсненні своїх повноважень органи місцевої державної влади підпорядковані вищим органам державної виконавчої влади. Правовий статус та обсяг повноважень обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій визначається цим Законом та Положенням, яке затверджується Президентом України. Президент України може делегувати державній адміністрації повноваження щодо управління розташованим на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці майном, що перебуває в загальнодержавній власності.

З врахуванням вищенаведеного, судом апеляційної інстанції, так само як і судом першої інстанції не здобуто доказів того, що відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв поза межами своїх повноважень, в зв"язку з чим не міг прийняти таке рішення. Окрім цього, позивачем не представлено жодного належного доказу в підтверження з"ясування обставини стосовно підстави для його проживання в спірному будинку, а також, що такі обставини, могли бути перешкодою для ухвалення рішення виконавчим комітетом Дрогобицької міської ради від 23.10.2003 року №247.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 слід відмовити, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст. 315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.П. Савуляк