АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Маселка Романа Анатолійовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Торгово - промислової палати України, 3-тя особа: ОСОБА_3, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності (перебування на лікарняному), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до Торгово - промислової палати України (надалі - ТПП України) про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності (перебування на лікарняному), стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що 05 жовтня 2015 року, після закінчення лікування (в період з «18» травня 2015 року по «02»жовтня 2015 року) о 9 годині 00 хвилин прибула в ТПП України та мала намір приступити до виконання трудових обов'язків, але співробітники відділу кадрів повідомили, що її звільнено з займаної посади в час, коли знаходилася на лікарняному, проте з наказом про звільнення її було ознайомлено лише 05 жовтня 2015 року.

Посилаючись на те, що звільнення є незаконним та здійснено з порушенням прав працівника, передбачених ст. 43 Конституції України, ст. 2 КЗпП України, на те, що ні законом, ні Статутом ТПП України, ні жодним іншим правовим документом не встановлено строку повноважень віце-президента ТПП України та в жодному документі не сказано, що посада віце-президента ТПП України є виборною; ніякої іншої посади в зв'язку з звільненням запропоновано не було, з урахуванням уточнень до позову, просила:

наказ Президента ТПП України ОСОБА_3 від 19 травня 2015 року № 50л про звільнення ОСОБА_2 з посади віце-президента ТПП України визнати незаконним;

зобов'язати відповідача поновити ОСОБА_2, на роботі, а саме на посаді віце-Президента ТПП України, шляхом видачі відповідного наказу про поновлення на роботі з 20 травня 2015 року;

стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням за період з 20 травня 2015 року по день прийняття рішення про поновлення на роботі.

стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду і постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши представників ОСОБА_2, які підтримали апеляційну скаргу, представника відповідача, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до п. 1.1, 1.2 Статуту відповідача, ТПП України є недержавною, неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання. ТПП України здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» і інших законів, нормативно-правових актів та цього Статуту (а.с.40-51 т.1).

Пунктом 6.2, 6.10 Статуту встановлено, що Вищим керівним органом ТПП України є З'їзд Торгово-промислової палати України. В період між З'їздами ТПП України для загального керівництва діяльністю Торгово-промислової палати України З'їздПалати обирає на 5-тирічний строк Раду ТПП України.

Відповідно до п. 6.12.11 Статуту, Рада Торгово-промислової палати України за поданням Президента ТПП України затверджує Першого віце-президента і віце- президентів Палати.

Відповідно до п. 6.12.12 Статуту, Рада Торгово-промислової палати України за поданням Президента Палати достроково звільняє від обов'язків членів Президії, включаючи Першого віце-президента і віце-президентів Палати.

Встановлено, що на підставі Наказу № 37-л від 15 березня 2004 року позивачка була призначена з 12 березня 2004 року на посаду віце-президента ТПП України, на підставі рішення Ради ТПП України від 11 квітня 2004 року, звільнивши з посади начальника Управління міжнародних програм та економічних досліджень ТПП України (а.с.97 т.1)

РішеннямРади ТПП України від 25 травня 2005 року позивачку було обрано до складу Президії ТПП України, затвердивши її віце-президентом ТПП України (а.с.33 т.2).

РішеннямРади ТПП України від 27 травня 2010 року позивачку було обрано до складу Президії ТПП України, затвердивши її віце-президентом ТПП України (а.с.34 т.2).

Встановлено що питання призначення засідання Ради врегульовано Пунктом 6.2, 6.10 Статуту ТПП України та не обмежено конкретним строком .

19 травня 2015 року рішенням Ради Торгово-промислової палати України № 10 припинено повноваження і звільнено від обов'язків віце-президента ТПП України та виключено з числа підписантів - фізичних осіб платників податків, які мають право вчиняти дії від імені ТПП України без довіреності - ОСОБА_2 (а.с.35 т.2).

Відповідно до наявної в справі копії реєстра учасників Ради ТПП України від 19 травня 2015 року, позивачка приймала участь у засіданні Ради ТПП України (а.с.56-63 т.2).

В матеріалах справи міститься надана представником позивача стенограма засідання Ради ТПП України від 19 травня 2015 року, згідно вмісту якої ОСОБА_2 пропонувалась інша посада й звучала пропозиція зайняти посаду почесного віце-президента ТПП України (а.с.130 т.2).

Встановлено, що на підставі зазначеного рішення від 19 травня 2015 року за №50л відповідачем видано наказ про звільнення ОСОБА_2

В матеріалах справи відсутні відомості про звернення позивачки до суду щодо оскарження такого рішення Ради від 19 травня 2015 року.

20 травня 2015 року, відповідно до платіжної відомості № 01.140/78, позивачці нараховано 89915 грн. 84 коп. матеріальної допомоги та відповідно до розрахункового листа за травень 2015 року виплачено 121952 грн. 48 коп. (а.с.154-155 т.1).

На підставі Наказу № 33-л від 29 березня 2016 року в зв'язку з виявленою помилкою в тексті п. 1 Наказу № 50л від 19 травня 2015 року було викладено пункт наказу в наступній редакції: У зв'язку з закінченням строку повноважень за виборною посадою та відсутністю у штатному розкладі ТПП України посади начальника Управління міжнародних програм та економічних досліджень, з якої було зроблено звільнення на виборну посаду віце-президента та відсутністю іншої рівноцінної роботи (посади) звільнити ОСОБА_2 з посади віце-президента ТПП України 19 травня 2015 року (а.с.152 т.1).

Відповідно до акту № 1-ЛС від 20 травня 2015 року, складеного начальником Відділу кадрів і соціального розвитку ТПП України ОСОБА_10 та першим віце-президентом ТПП України ОСОБА_11, ОСОБА_2 відмовилась від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення (а.с.190 т.2).

Відмовляючи в задоволенні заявленого ОСОБА_2 позову, районний суд виходив з відсутності правових підстав до його задоволення.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й визнає їх законними та обґрунтованими, остільки вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка знаходилась не на виборній посаді, колегія суддів визнає безпідставними, остільки вони спростовуються п. 6.10. Статуту ТПП України, зі змісту якого убачається, що саме Зїзд Палати обирає Раду ТПП України на 5-річний строк, до якої, відповідно до п. 6.11 зазначеного Статуту, входять Президент ТПП України, який водночас є Головою Ради, віце-президенти ТПП України та Президенти регіональних торгово-промислових палат, тобто, членом Ради Палати можна стати лише в результаті обрання.

Не знайшло свого підтвердження й посилання апеляційної скарги про те, що стосовно посад віце-президентів процедури обрання не передбачено.

Пунктом 6.16. Статуту відповідача передбачено, що для керівництва поточною діяльністю ТПП України Рада Палати за поданням Президента Палати обирає із складу членів Ради Палати строком на 5 років Президію Палати у складі Президента, Першого віце-президента і віце-президентів, один з яких є Генеральний секретар, і членів Президії.

Це ж зазначено в п. 6.12.10 Статуту, де вказано, що Рада Палати визначає кількість членів Президії і обирає за поданням Президента Палати із складу членів Ради персональний склад ПрезидіїПалати терміном на 5 років.

Окрім цього, згідно до п. 6.21.7. Президент ТПП України вносить на затвердження Ради Палати кандидатури на посади Першого віце-президента, віце-президентів і членів Президії Палати та визначає коло їх службових обов'язків, подає на затвердження Ради Палати рішення про дострокове увільнення від обов'язків Першого віце-президента, віце-президентів і членів Президії.

Таким чином, як видно з п. 6.16 і п. 6.21.7 Статуту, Президія Палати (до якої входить і віце-президент) обирається Радою Палати строком на 5 років. При цьому Президент ТПП України вносить на затвердження Раді Палати кандидатури членів Президії палати. Але кандидатура певної особи не обов'язково означає автоматичне прийняття цієї особи на певну посаду, так як остаточне рішення про обрання належить РадіПалати, яка і обирає поданих Президентом кандидатів до Президії палати, до якої і входять серед інших віце-президенти.

Отже, особливий порядок призначення та звільнення, встановлений у статуті ТПП України, і є процедурою обрання Президії Палати, до якої і входить посада віце-президента.

Щодо твердження апеляційної скарги про те, що членство у Раді чи Президії ТПП України не є самостійною посадою і поєднується із зайняттям інших посад - Президента, віце-президента, Президента регіональних палат, а сам факт необрання у Президію ТПП України не означає звільнення з іншої посади чи неможливість перебування на ній, варто зазначити наступне.

Зі змісту Статуту відповідача убачається, що затвердження Радою ТПП України кандидатури віце-президента є і способом обрання працівника на виборну посаду в ТПП України, і формою нагляду за діяльністю Президента ТПП України, остільки до моменту обрання до ПрезидіїРадою палати, окрема особа є лише кандидатом на посаду Першого віце-президента, віце-президентів чи членів Президії.

Зі справи убачається, що при обранні ОСОБА_2 вперше до складу Президії ТПП України і затвердження на посаді віце-президента ТПП України в 2004 році, остання була звільнена з посади начальника Управління міжнародних програм та економічних досліджень ТПП України (а.с.14-25 т.1).

Окрім цього, відповідно до змісту Наказу № 37л від 15 березня 2004 року, підставою призначення позивачки на посаду віце-президента вказано рішення Ради ТПП України від 11 березня 2004 року, таким чином, цьому наказу передувало рішення Ради ТПП України, як це передбачено п. 6.12.10, п. 6.16 Статуту ТПП України (а.с.97 т.2).

Отже, посада віце-президента ТПП України, відповідно до п.6.16 Статуту відповідача, не розглядається окремо від Президії, адже віце-президенти, разом з Президентом, Першим віце-президентом і членами Президії складають Президію палати, яка обирається Радою Палати, для керівництва поточною діяльністю ТПП України, а тому ОСОБА_2 не могла одночасно займати невиборну посаду віце-президента ТПП України та бути членом виборного органу - Президії ТПП України.

Посилання апеляційної скарги про відсутність в трудовій книжці запису про звільнення позивачки у зв'язку з обранням на виборну посаду та наявність помилки в наказі № 37л від 15 березня 2004 року, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 2.6. зазначеної Інструкції передбачено, що в разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Матеріали справи не містять доказів про звернення ОСОБА_2 до уповноваженого органу ТПП України, зважаючи що записи, які стосуються перебування її на посаді віце-президента ТПП України в трудовій книжці зроблені починаючи з 2004 року, щодо виправлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу.

Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі змісту позовних вимог убачається, що ОСОБА_2 було подано позовну заяву про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, видання наказу про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 просила визнати незаконним саме наказ Президента ТПП України № 50л від 19 травня 2015 року про її звільнення з посади віце-президента ТПП України, а з часу прийняття наказу № 37л від 15 березня 2004 року на момент подання позовної заяви пройшло більше 11 років, при цьому відомостей про оскарження наказу № 37л від 15 березня 2004 року та рішення Ради ТПП України від 11 березня 2004 року (на підставі якого виданий наказ), матеріали справи не містять, колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги про наявність помилки в наказі № 37л від 15 березня 2004 року такими, що не обґрунтовуються належними та допустимими доказами, в розумінні ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Твердження апеляційної скарги про те, що строк договору не передбачений у нормативних документах, наказі про призначення на посаду, а тому він вважається безстроковим, - безпідставні, остільки такий строк визначено п. 6.10 Статуту ТПП України.

Питання призначення засідання Ради регульовано п. 6.2, п. 6.16 Статуту ТПП України (а.с.26, 28 т.2).

Окрім цього, п. 6.13 Статуту передбачено, що засідання скликаються Президією ТПП України або Головою Ради в міру потреби, але не рідше як один раз на рік.

Доводи апеляційної скарги про незгоду з висновком суду, що у зв'язку з присутністю позивачки на засіданні Ради ТПП України від 19 травня 2015 року вона достовірно знала про своє звільнення, ознайомлення з наказом про звільнення не відбулося у визначений законом спосіб та було порушено процедуру по запропонуванню позивачці іншої посади, у зв'язку із звільненням, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що спростовуються наявними в справі доказами.

Встановлено, що ОСОБА_2 була присутня та засіданні Ради ТПП України, де зокрема розглядалось і питання про її звільнення.

Факт присутності на засіданні позивачкою не оспорюється та підтверджується записом засідання Ради ТПП України від 19 травня 2015 року та його стенограмою, а також списком присутніх на засіданні осіб (а.с.130 т.2).

Згідно п. 6.10 Статуту Палати, Рада ТПП України обирається з'їздом Палати на 5- річний строк для загального керівництва діяльністю ТПП України.

Отже, до повноважень Ради ТПП України відноситься вирішення питань, пов'язаних як з призначенням на посади керівного складу Палати, так і їх звільнення.

Пунктом 6.12.10. передбачено, що Рада визначає кількість членів Президії Палати і обирає за поданням Президента Палати зі складу членів Ради персональний склад Президії палати терміном на 5 років.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Встановлено, що підставами до видачі Президентом оспорюваного наказу, з уточненнями до нього, є рішення Ради ТПП України № 1 (п. 1) від 19 травня 2015 року про припинення повноважень члена Президії ТПП України ОСОБА_2 (а.с.177 т.2).

Згідно акту № 1-ЛС від 20 травня 2015 року, ОСОБА_2 була ознайомлена з наказом про своє звільнення 20 травня 2015 року, однак остання відмовилась від підпису наказу про звільнення (а.с.106 т.1).

Твердження апеляційної скарги про упередженість осіб, які підписували зазначений акт про відмову від підпису, з порушенням проти останніх кримінальної справи за ст. 356 КК України, де ОСОБА_2 визнана потерпілою, колегія суддів визнає необґрунтованими.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Матеріали справи не містять доказів наявності судового рішення відносно осіб, які підписали акт № 1-ЛС від 20 травня 2015 року, а отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що не ґрунтуються на положенні ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Щодо виклику позивачки та свідків для дачі пояснень, колегія суддів враховує те, що 12 грудня 2016 року в судовому засіданні районним судом викликалась ОСОБА_2 для надання пояснень відносно процедури звільнення, що підтверджується п.95 журналу судового засідання від 12 грудня 2016 року (а.с.135 т.2)

З матеріалів справи убачається, що 27 січня 2017 року ОСОБА_2 було надіслано повістку про виклик до суду (а.с.147 т.2), однак 08 лютого 2017 року лист з повісткою було повернуто до суду за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.153 т.2).

Отже, твердження щодо того, що суд не визнав необхідним особисто заслухати ОСОБА_2 спростовуються матеріалами справи.

Встановлено та не спростовується ОСОБА_2 й той факт, що їй пропонувалась інша робота, а саме посада почесного Президента.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що наказ № 50л від 19 травня 2015 року, з уточненнями до нього, було видано Президентом ТПП України на виконання рішення Ради ТПП України від 19 травня 2015 року.

Між тим, рішення Ради ТПП України, на підставі якого було видано наказ про звільнення, ОСОБА_2 не оскаржено.

Твердження щодо обманних та недоброчесних дій Президента ТПП України є надуманими та не відповідають дійсності, не мають під собою обґрунтованих підтверджень.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, а також матеріали справи, у їх сукупності, правових підстав до скасування постановленого по справі рішення, як про це ставиться в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Згідно частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката Маселка Романа Анатолійовича в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 757/40835/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4826/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.