Єдиний унікальний номер № 616/804/17 Провадження № 2/616/298/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

„01 грудня 2017 року Великобурлуцький районний суд

Харківської області

в складі головуючого - судді РИКОВА М.І.

за участю секретаря ШЕГДА В.М.

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Бурлук справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області в особі Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області в якій просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Польова, буд. 9, с. Канівцеве, Великобурлуцький район, Харківська область, після смерті батька ОСОБА_3, який помер 08 вересня 2001 року.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08 вересня 2001 року помер його батько ОСОБА_3 Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (пай) та житлового будинку із надвірними будівлями розташованого за адресою: с. Канівцеве, вул. Польова, буд. 9, Великобурлуцького району Харківської області. Заповіт батько позивача за життя не склав. Мати позивача ОСОБА_2 померла 18 липня 2012 року, а рідний брат ОСОБА_4 помер 20 травня 1971 року. Таким чином, інших спадкоємців окрім позивача у померлого не має.

У визначений законодавством строк позивач, з метою оформлення своїх спадкових прав звернувся до Великобурлуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та оформив спадину після смерті батька на земельну частку (пай). Оформити спадкові права на житловий будинок з надвірними будівлями належному батькові позивача, який розташований по вул. Польова, буд.9, в с. Канівцеве Великобурлуцького району Харківської області ОСОБА_2 не зміг у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, який підтверджує право власності батька позивача на майно.

05 травня 2017 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності документу, що посвідчує право власності на вказаний житловий будинок. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом і просить захистити її право.

Представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від 14 лютого 2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини викладені в позові.

Відповідач - представник Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області до суду не зявився, про час і місце судового засідання відповідача було повідомлено належним чином, судову повістку отримано 17.11.2017 року (а.с.39), на адресу суду селищний голова направив листа, в якому селищна рада визнає позовні вимоги, просять розглядати справу без їх участі (а.с.31). Суд вважає можливим розглянути даний позов без представника відповідача.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, воно підлягає прийняттю, а позов - задоволенню.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обємі, з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 народився 03 червня 1956 року в с. Шипувате Великобурлуцького району Харківської області (а.с.07). Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3, батьком даної особи є ОСОБА_3 (а.с.09), який помер 08 вересня 2001 року у віці 74 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть 10 вересня 2001 року зроблено запис за № 95 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ВЛ № 289164 (а.с.10). Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема і на вищевказаний житловий будинок.

Мати позивача та дружина померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2І померла 18 липня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 364145, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великобурлуцького районного управління юстиції Харківської області 21 липня 2012 року (а.с.11).

Рідний брат позивача ОСОБА_4 помер 20 травня 1971 року, згідно свідоцтва про смерть серії 1-СЮ № 254004 (а.с.13).

За життя ОСОБА_3 заповіту не склав.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв його син ОСОБА_2, як єдиний спадкоємець, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном.

Бажаючи отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок за законом після смерті свого батька, а в подальшому зареєструвати за собою право власності на дане житло в цілому, позивач 05 травня 2017 року звернувся до Великобурлуцької державної нотаріальної контори з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 травня 2017 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого його батька ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Свою постанову нотаріус мотивував неподанням позивачем оригіналу правовстановлюючого документу на спірний будинок, яким би підтверджувалось належність спірного житла померлому спадкодавцеві на час відкриття спадщини (а.с.14).

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 08.06.2007 року „Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки нотаріус відмовив позивачеві в оформлені права на спадщину, останній на законних підставах звернувся до суду з даним позовом.

В силу ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Положеннями п.4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР.

Отже, за змістом указаних норм відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Оскільки спадщина після смерті батька позивача ОСОБА_2 відкрилася та була фактично прийнята спадкоємцем до 01 січня 2004 року (вересень 2001 р.), при вирішенні даного спору щодо спадкових правовідносин належить керуватися нормами ЦК Української РСР (1963 року)

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

В силу п.1 ч.1 ст.549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз'яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз'яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об'єктивних причин не встиг за життя здійснити державну реєстрацію нерухомого майна.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Судом встановлено, що житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Польова, буд. 9, с. Канівцеве Великобурлуцького району Харківської області відповідно до погосподарської книги 1996-2000 р., особистий рахунок № 818, головою та власником даного домогосподарства був померлий ОСОБА_3, що також вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 27 лютого 2017 року за № 706 (а.с. 15-16).

Рішенням засідання виконавчого комітету Великобурлуцької селищної ради народних депутатів Великобурлуцького району Харківської області від 16 грудня 1993 року №3133 «про передачу безоплатно земельної ділянки у приватну власність», ОСОБА_3 було передано у власність земельну ділянку площею 0,44 га в с. Канівцеве Великобурлуцького району Харківської області для обслуговування присадибної ділянки та господарських будівель (а.с.17).

Судом також встановлено, що у Великобурлуцькому МКТІ Харківської області був виготовлений технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 09, розташований по вул. Польова в с. Канівцеве, Великобурлуцького району, Харківської області, в якому зазначено, що замовником технічної документації є ОСОБА_2І.(а.с.20-23).

Відповідно до ст.67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

05 травня 2017 року ОСОБА_2 звертався до Великобурлуцької державної нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 травня 2017 року державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок розташованого за адресою: вул. Польова, буд. 9, с. Канівцеве Великобурлуцького району Харківської області та витягу з погосподарської книги № 12 Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області на 1996 2000 роки в 1956 році було побудовано будинок та інші господарські будівлі (сараї, гараж, прибудова).

На момент завершення будівництва житлового будинку та інших споруд чинним законодавством не була передбачена процедура введення завершеного будівництва приватного житлового будинку в експлуатацію.

12 березня 1981 року Радою Міністрів Української РСР була прийнята постанова № 125 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів».

Відповідно до п.п.«к» п.2 Постанови передбачалося прийняття в експлуатацію державними приймальними комісіями (призначеними виконкомами районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів) жилих будинків, гуртожитків, будинків дитячих дошкільних закладів, загальноосвітніх шкіл, незалежно від їх відомчої належності, а також усіх об'єктів житлово-цивільного призначення, які збудовані на кошти міжгосподарських підприємств (організацій) у сільському господарстві, а також колгоспів, інших кооперативних та інших господарських організацій або замовниками (забудовниками) яких є виконкоми районних, міських або районних у містах Рад народних депутатів.

Постановою КМУ від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва».

Таким чином, станом на момент закінчення будівництва житлового будинку, зокрема станом на 1956 рік та господарських будівель та споруд, чинним законодавством не була передбачена процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1956 року, що діяла на момент завершення будівництва, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Записи в погосподарських книгах сільських рад визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право власності.

Згідно погосподарської книги 1996-2000 р., особистий рахунок № 818 (а.с.16) за ОСОБА_3 числиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Канівцеве по вул. Польова, буд. 9, Великобурлуцького району Харківської області.

Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Наявність вищевказаних записів у погосподарській книзі суд оцінює у сукупності з іншими доказами: - копією технічного паспорту на житловий будинок від 08 червня 2017 року, із якого вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами знаходяться у задовільному стані (а.с.19-23); - довідкою виконкому Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.15).

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні на підставі вказаних доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті викладених норм законодавства, чинних на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі. Зі змісту досліджених в ході розгляду справи доказів з урахуванням на положення закону слідує, що батько позивача являвся єдиним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, не заважаючи на відсутність запису про реєстрацію права власності на таке житло за батьком позивача, бо чинне на той час законодавство не вимагало обов'язкової державної реєстрації як нерухомого майна, так і права власності на нього за набувачем як підстави для набуття права власності на це майно. Відтак, спірний житловий будинок увійшов до складу спадщини батькам позивача, а оскільки спадщина на це житло відкрилась у зв'язку із смертю батька позивача в період дії ЦК Української РСР (1963 року), і позивач після смерті батька вступив у фактичне володіння житловим будинком, то він фактично прийняв у спадщину цей будинок.

Отже, за викладених обставин та висновків суду, враховуючи, що позивач вчинив всі передбачені чинним на відповідний час законом дії з прийняття у спадщину після батька та набуття права власності на спірне житло, є єдиним спадкоємцем свого батька, однак наразі не може в позасудовому порядку оформити та здійснити державну реєстрацію за собою такого права власності в порядку спадкування, а здійснення такої реєстрації вимагає новітнє цивільне законодавство як обов'язкову умову для офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття особою права власності на нерухоме майно, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для судового захисту майновим та спадкових прав позивача шляхом задоволення позову в повному обсязі.

Таким чином, проаналізувавши всі обставини справи в сукупності, враховуючи позицію відповідача, який визнав позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає можливим, законним та справедливим визнати право власності на вказаний будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 08 вересня 2001 року.

Керуючись ст.1272 ЦК України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-218 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: вул. Польова, 9, с. Канівцеве Великобурлуцького району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 08 вересня 2001 року.

Копію рішення направити на адресу позивача ОСОБА_2 та відповідача - Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подання апеляційної скарги через Великобурлуцький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 02 грудня 2017 року.

Головуючий Суддя Великобурлуцького районного суду

Харківської області ОСОБА_5