Номер провадження: 22-ц/785/737/17
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2016 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та рішення органу Державної виконавчої служби,

встановила:

03.06.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення Державної виконавчої служби, щодо виконання виконавчих листів №522/23064/13 від 27.04.2015 року, виданих Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з неї на користь ПАТ «Правекс Банк» грошової суми у розмірі 2 430 615,36 грн. та грошової суми у розмірі 2000,00 грн. В обґрунтування скарги зазначала, що постанови про відкриття виконавчих проваджень та постанов, прийнятих після їх винесення, вона не отримувала а також не знала про наявність зазначених виконавчих проваджень, тому вважає, що протиправні дії ДВС, призвели до збільшення сум, які їй необхідно сплатити, та до арешту усього її майна та грошових коштів на рахунках у банку. Враховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд визнати протиправною та скасувати постанову від 22.09.2009 року Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції про накладення арешту на нерухоме майно, в забезпечення виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, вчиненого 06.04.2006 року за № 224, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка їй належить; визнати бездіяльність у виконавчому провадженні №32215243 УДВС Головного управління юстиції з Одеській області щодо не надіслання до державного реєстратора відповідного листа та рішення для внесення відомостей щодо скасування обтяження на нерухоме майно ОСОБА_2; визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції Гуртової К.В.: від 25.12.2015 року у виконавчому провадженні №49688048 про накладення арешту на все майно ОСОБА_2 та заборону його відчужувати в межах суми боргу 2430615,36 грн. та про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 243061,54 грн.; від 03.02.2016 року про накладення арешту на кошти, що містяться на всіх рахунках в АБ «Південний» та належить ОСОБА_2 в межах суми 2675956,90 грн.; про стягнення з ОСОБА_2 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 50,00 грн.; постанови від 25.12.2015 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 2 000,00 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 30,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2016 року у задоволені скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в який з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить ухвалу скасувати та постановити нову про задоволення скарги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 мотивує тим, що судом першої інстанції не враховано те, що їй, як боржнику у виконавчих провадженнях, не був належним чином доведений зміст оскаржуваних постанов та наслідки їх невиконання, оскільки зазначені постанови вона отримала у квітні 2016 року.

Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволені скарги суд першої інстанції з виходив з наступного.

Згідно до ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення , ухваленого відповідно до цього Кодексу , порушено їх права.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Судом встановлено, що у Малиновському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває на примусовому виконанні зведене виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 522/23064/13 від 27.04.2015 року, виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Правекс Банк» грошової суми у розмірі 2 430 615,36 грн.; виконавчого листа № 522/23064/13 від 27.04.2015 року, виданого Приморським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Правекс Банк» грошової суми у розмірі 2000,00 грн.

18.12.2015 року представник ПАТ «Правекс Банк» звернувся до Малиновського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявами про примусове виконання виконавчих листів.

18.12.2015 року відкрито виконавчі провадження № ВП49688048 та №ВП449688075 з виконання виконавчих листів №522/23064/13 від 27.04.2015 року, про що винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, які направлено боржнику за адресою вказаною у виконавчому документі, а саме: м. Одеса, вул. М'ясоїдівська, 20 (вих. №4425/2 та вих. №4515/2).

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

За результатами перевірки знаходження боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі, встановлено, що знайти боржника не надалося можливості, боржник за адресою не мешкає, про що складено акт державного виконавця.

25.12.2015 року, на підставі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені виконавчі провадження об'єднанні у зведене виконавче провадження. В той же день державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП№49688048, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми боргу та винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 243 061,54 грн., постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 200,00 грн.

03.02.2016 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат ВП №49688048 у розмірі 50,00 грн., постанову про стягнення з боржника витрат у розмірі 30,00 грн. ВП №49688075 та винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на всіх рахунках у АБ «Південний», яку направлено до відповідної банківської установи для виконання.

Згідно довідки ВАДР ДМС України в Одеській області, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, встановлено, що за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме: кватира АДРЕСА_1, яка відповідно до договору іпотеки №1191 від 17.04.2007 року зареєстрованого приватним нотаріусом КМНО знаходиться в іпотеці у стягувача ПАТ КБ «Правекс Банк».

16.03.2016 року до Відділу надійшов лист АБ «Південний», відповідно до якого на всі рахунки ОСОБА_2 накладено арешт.

23.03.2016 року державним виконавцем направлено платіжне доручення до АБ «Південний» на рахунок, що належить боржнику з метою списання коштів, що можуть знаходитись на рахунку для подальшого виконання вимог виконавчого документа. До Відділу повернулася платіжна вимога без виконання, у зв'язку з тим, рахунок боржника закрито 08.12.2009 року.

Згідно відповіді на запит Головного управління держгеокадастру в Одеській області, відомості щодо зареєстрованих за боржником земельних ділянок відсутні.

11.04.2016 року до Відділу з'явився представник боржника за довіреністю ОСОБА_5, який особисто ознайомився з матеріалами виконавчого провадження (про що наявна відмітка на обкладинці виконавчого провадження). 21.04.2016 року до відділу з'явилася боржниця та отримала копії постанов про відкриття виконавчого провадження, постанов про стягнення з боржника виконавчого збору, постанов про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію постанови про арешт коштів боржника (про отримання копій постанов на постановах наявна відмітка з особистим підписом ОСОБА_2 та датою отримання копій у державного виконавця).

22.04.2016 року до Відділу надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування постанов органу державної виконавчої служби. Однак, за наявної у державного виконавця інформації, позивач звернулася до суду з заявою про залишення позову без розгляду.

26.04.2016 року до Відділу надійшла заява ПАТ КБ «Правекс Банк» про повернення виконавчого документу.

Враховуючи зазначене та керуючись п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», 27.04.2016 року виконавче провадження №49688048 завершено, винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, якою виведено зі зведеного виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 243 061,54 грн. від 25.12.2015 року та постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 50,00 грн. від 03.02.2016 року виведено в окремі виконавчі провадження.

28.04.16 року відкрито виконавче провадження ВП№50996060 з примусового виконання виконавчого збору у розмірі 243 061,54 грн. від 25.12.2015 року. 28.04.16 року відкрито виконавче провадження ВП№50996085 з примусового виконання постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 50,00 грн. від 03.02.2016 року.

05.05.2016 року винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

07.06.2016 року всі три виконавчі провадження закінчено на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи разом з матеріалами виконавчих проваджень направлені до Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області для подальшого виконання за місцем реєстрації боржника та знаходженням іпотечного майна.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Районний суд відхилив доводи скаржника, що не отримувала жодних документів, оскільки усі документи направлялись за адресою м. Одеса, вул. М'ясоїдівська, 20, за якою боржник не мешкає. Таким чином судом встановлено, що порушень державного виконавця в межах питання щодо неотримання боржником постанови по відкриття виконавчого провадження не має.

Суд вважав, що скаржник обґрунтування своїх вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця не навів жодних доказів, якими б підтверджувався той факт, що дії, які державний виконавець провів або дії, які він здійснив є неправомірними. Суд відхилив посилання скаржника на те, що підставою для винесення усіх постанов стало те, що боржник не виконала самостійно вимоги виконавчого документа, оскільки постанова про арешт майна боржника винесена на підставі заяви стягувача ПАТ КБ «Правекс Банк», відповідно до якої ст.25 Закону передбачено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч.1,2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна застосовується для забезпечення реального виконання рішення, арешт на майно боржника може накладатися арешт шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій винесена на підставі ст.41 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вказаної норми витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок Державного бюджету України. Про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу ДВС. Закон України «Про виконавче провадження» не має ніяких обмежень щодо строків протягом яких з боржника підлягає стягнення витрати на проведення виконавчих дій, які наприклад встановлюються щодо стягнення виконавчого збору.

У постанові про відкриття виконавчого провадження боржнику зазначалося про необхідність самостійно виконати вимоги виконавчого документа до 25.12.2015 року та у разі невиконання рішення в наданий для самосійного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника.

Суд вважав безпідставними вимоги заявника щодо визнання протиправними та незаконними дії державного виконавця, оскільки суперечать матеріалам справи.

Статтею 76 Закону України «Про виконавче провадження» закріплені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, зокрема у разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократному розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою статті 87 цього Закону.

Таким чином, суд вважав, що державний виконавець при проведені виконавчих діяв у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження», з дотримуванням Конституції України та інших законів, а тому скарга ОСОБА_2 на дії та рішення органу Державної виконавчої служби є безпідставною, необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання мотивування скарги, яким суд надав належну правову оцінку.

Колегія суддів зазначає, що виконання судового рішення це остаточна стадія цивільного судочинства у процесі реалізації захисту цивільних прав, тому невиконання судового рішення, що є остаточним та обов'язковим для виконання, є порушенням права на справедливий суд, яке захищено ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому в силу п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала районного суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 312, 383 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді О.Г.Журавльов

О.С.Комлева