Провадження № 2/522/9234/12
Подання № 6/522/239/17
У Х В А Л А

Іменем України

«21» березня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Грищук В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, погоджене начальником відділу ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 подано до суду клопотання подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, посилаючись на наступне.

На виконанні у Приморському відділі ДВС міста ОСОБА_1 ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження № 52079083 з виконання виконавчого листа по справі № 1522/15210/12, виданого Приморським районним судом м. Одеси 11.12.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 грошової суми в розмірі 121 086,37 гривень.

Станом на день звернення з цим поданням до суду, вимоги зазначеного виконавчого документу не виконано, декларацію про доходи відповідача не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, державним виконавцем вжито ряд заходів примусового виконання, з огляду на що останній має достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, у звязку з чим і звернувся до суду з відповідним поданням.

Подання державного виконавця розглянуто судом за правилами частини 2 статті 377-1 ЦПК України, згідно із якими суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Державний виконавець про дату, час та місце розгляду подання повідомлявся за службовою адресою, в судове засідання не зявився, просив розглянути зазначене подання без його участі.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Правилами Закону України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення права громадян на виїзд і вїзд на територію України, порядок оформлення для зарубіжних поїздок, визначено випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлено порядок розвязання спорів у цій сфері.

Правилом пункту 2 ст. 6 цього Закону передбачено в якості підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, втім виключно до моменту виконання зобовязань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Таким чином, системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника має звертатись лише державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань під час примусового виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Відповідно до узагальнення Верховного Суду України судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Проте, в матеріалах справи та серед наданих державним виконавцем документів відсутні будь-які докази того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та намагається виїхати за межі України, щоб уникнути цивільно-правової відповідальності. Додані до заяви документи копія постанови про відкриття виконавчого провадження, запити державного виконавця разом з відповідями самі по собі не доводять факту ухилення боржника від виконання рішення.

Разом з цим, суд критично ставиться до наданої суду в якості доказу копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення боржнику ОСОБА_4, з огляду на те, що за змістом вказаного поштового повідомлення відсутні будь-які відомості, які б підтверджували вручення боржнику саме копії постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2012 року.

Таким чином, суд позбавлений можливості встановити, чи дійсно ОСОБА_4 належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та про наявність такого.

Крім того, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №52079083 від 31 серпня 2016 року суд не вважає встановленим наявність зобовязання боржника ОСОБА_4 подати декларацію про доходи та майно, з огляду на що висновок державного виконавця про невиконання цієї вимоги є невірним.

При цьому, в обґрунтування подання державним виконавцем зазначено, що на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, на які ОСОБА_4 не відреагував, проте, суду не надано копій таких викликів, а також доказів їх вручення боржнику.

Додатково судом враховано, що державним виконавцем не надано доказів, що останнім вжито всіх можливих та необхідних заходів задля забезпечення своєчасного та належного виконання судового рішення, передбачених ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, державним виконавцем не доведено факту того, що відповідач будь-яким чином навмисно та свідомо ухиляється від виконання рішення суду, оскільки суду не надано доказів на підтвердження останнього. Проведення державним виконавцем виконавчих дій для виявлення майна та доходів боржника не свідчить, що останній ухиляється від виконання рішення суду. Крім того, державним виконавцем не надано суду належних доказів на підтвердження отримання боржником постанов, викликів державного виконавця для їх виконання.

У звязку із зазначеним суд дійшов висновку про неналежне обґрунтування заяви та безпідставність вимог державного виконавця, з огляду на що дійшов висновку про необхідність відмови у її задоволенні.

Керуючись ст. 377-1 Цивільного процесуального кодексу України, п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2, погоджене начальником відділу ОСОБА_3, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

21.03.2017