Категорія 58Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: представника ПАТ «Приватбанк» - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Староміський відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В вересні 2016 року ПАТ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Староміський відділ державної виконавчої служби м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про звільнення майна з-під арешту, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 19.01.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договорів №VIН0GK02020460, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 9800 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 19.01.2005 року уклали договір іпотеки, згідно з п. 6 якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №34, загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гладкова,3, яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору-купівлі продажу.

10.04.2015 року державним виконавцем Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ при примусовому виконанні виконавчого провадження №47183848 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 накладено арешт на вищевказане майно, що є предметом іпотеки.

Позивач вважає, що оскільки договір іпотеки був укладений 19.01.2005 року, а постанова про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все рухоме та нерухоме майно 10.04.2015 року, тобто пізніше ніж укладено договір іпотеки, позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження перед іншими кредиторами, так як всі інші обтяження на спірне нерухоме майно були накладені значно пізніше.

Просив звільнити з-під арешту, накладеного 10.04.2015 року в рамках виконавчого провадження №47183848 Староміським ВДВС Вінницького міського управління юстиції, іпотечне майно, а саме квартиру №34, загальною площею 42,9 кв.м., що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гладкова, буд. 3, та стягнути судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, виходив з того, що позивач ПАТ КБ «Приватбанк» є обтяжувачем на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, а тому спірна квартира має бути звільнена з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця від 10 квітня 2015 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.01.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №VIН0GK02020460. Предметом даного договору є надання банком позичальнику - відповідачу ОСОБА_3 кредитних коштів у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 10378 доларів США на наступні цілі: купівлю нерухомості у сумі 9800 доларів США, а також 307 доларів США на сплату страхових платежів та 271 доларів США особисте страхування, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення по 17.01.2010 року включно (а.с.5-10).

В забезпечення виконання зобовязань з вищевказаним кредитним договором №VIН0GK02020460, 19.01.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, відповідно до п. 6 якого, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі під №4035 (а.с.13-16).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2015 року у справі №127/27367/14-ц, з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору № VIН0GK02020460 від 19.01.2005 року в розмірі 7162,78 доларів США, що за курсом 13,22 грн. за один долар США встановленим службовим розпорядженням Національним банком України від 20.08.2014 року складає 94 691,95 грн. а також 946,92 грн. у відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору (а.с.80-81).

Постановою державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 10.04.2015 року серії ВП №47183848, відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №127/27367/14, виданого 02.03.2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 95638,87 грн. (а.с.17).

10.04.2015 року державним виконавцем Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику - ОСОБА_3 (а.с.17, 82).

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 6 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 7 ст. 7 вказаного Закону).

Право застави (іпотеки) у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло з 19.01.2005 року, разом з тим арешт на спірну квартиру державним виконавцем було накладено значно пізніше, а саме 10.04.2015 року, що підтверджується вище зазначеною постановою державного виконавця від 10.04.2015 року ВП №47183848.

В силу положень ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За змістом ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини; копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому булла надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника ; у випадках незавершенного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки позивач має переважне право на звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 42,9 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, для задоволення своїх вимог за рахунок реалізації заставленого майна.

Доводи апеляційної скарги, що у позивача ПАТ КБ «Приватбанк» відсутнє право на звернення до суду з зазначеним позовом, так як він не є власником і його права не порушені, є безпідставними, оскільки зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 належним чином не виконує, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, а наявність арешту предмета іпотеки порушує права банку як іпотекодержателя на переважне перед іншими кредиторами право задоволення своїх вимог за рахунок предмету іпотеки.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис ОСОБА_6

Судді: підписи ОСОБА_7

ОСОБА_8

Згідно з оригіналом: ОСОБА_6