АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/2206/17 Головуючий 1 інстанції Букреєва І.А.
Справа №643/7484/16-ц Доповідач Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Піддубного Р.М., Пономаренко Ю.А.,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 31 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

встановила:

21 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду міста Харкова із даним позовом.

Просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2010 року на користь ОСОБА_1, на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) позивача щомісяця, але не менше встановленого законом мінімуму.

Посилався на те, що після прийняття вказаного судового рішення про стягнення аліментів, у нього змінився сімейний стан - 03 вересня 2010 року від другого шлюбу народилась дочка ОСОБА_4, яка проживає разом зі своєю матірю, а з нього стягуються аліменти.

Враховуючи те, що у нього виник обовязок по утриманню другої дитини, а він є інвалідом другої групи з дитинства, в звязку з чим потребує постійного лікування, стягнення аліментів у розмірі, встановленому рішенням суду на утримання доньки ОСОБА_3, ставить його у скрутне матеріальне становище.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 31 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм права процесуального. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не надано правову оцінку письмовим доказам, які були долучені ним до позовної заяви (а.с.2), зокрема, судовим рішенням від 22 квітня 2014 року (справа №644/2104/14ц) про стягнення аліментів та від 27 травня 2014 року (справа №644/2107/14ц) про розірвання шлюбу.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, ОСОБА_1 в письмовій заяві не заперечувала проти зменшення розміру аліментів, просила розглядати справу у її відсутність (а.с.59).

Заслухавши доповідача, пояснення позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції і обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, яка народилась 07 жовтня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ № 027557, виданим відділом РАЦС Московського районного управління юстиції 12 січня 2006 року.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2010 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 лютого 2010 року і до досягнення донькою повноліття.

03 вересня 2010 року у позивача народилась інша дитина - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №216321, виданим Орджонікідзевським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції 22 вересня 2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надані належні і допустимі докази про погіршення матеріального стану, погіршення стану здоровя платника аліментів, які б могли бути підставою для зменшення розміру аліментів, а народження у позивача другої дитини є обставиною, яка свідчить про зміну сімейного, а не матеріального стану позивача.

Такого висновку суд дійшов з порушенням норм права процесуального та невірного тлумачення матеріального закону.

Відповідно до положень СК України кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За приписами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України, а саме - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку погіршення матеріального стану платника аліментів, якщо у нього зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або з'явився додатковий обов'язок сплати аліментів на утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), змінився сімейний стан, тощо.

Отже, при вирішенні даного спору правове значення має встановлення наявності або відсутності факту зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів у порівнянні із його матеріальним та сімейним станом, у якому він перебував на час ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував доводи сторони для зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, та не надав оцінку наданим позивачем письмовим доказам.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 після розірвання шлюбу з відповідачем, перебував у шлюбі з ОСОБА_6, який за судовим рішенням від 27 травня 2014 року було розірвано. Від другого шлюбу у вересні 2010 року (після ухвалення рішення про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_3), народилась дочка ОСОБА_4 (а.с.5,7).

Отже, за законом у позивача виник додатковий обов'язок по утриманню другої дитини. Матеріалами справи встановлено, що позивач є інвалідом другої групи з дитинства та отримує пенсію по інвалідності. ОСОБА_1 стверджує, що інших джерел доходу він не має, і таке твердження відповідачем не спростовано. Жодних доказів того, що матеріальний стан позивача став кращим у порівнянні з тим, що був на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_7, відповідачем надано не було.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для зміни розміру аліментів шляхом їх зменшення з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Колегія вважає, що визначений розмір аліментів відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України. При цьому діти позивача будуть захищеними та будуть отримувати належне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного так і нормами міжнародного законодавства.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 313 ,ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 31 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, Беларусь на користь ОСОБА_2, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за рішенням Московського районного суду міста Харкова від 29 березня 2010 року, з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: