АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

14 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Музичко С.Г.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Атлант» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зобов'язання оформити трудову книжку, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року,

встановила:

11.08.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням збільшення розміру позовних вимог просив стягнути з ПП «Атлант» на свою користь заборгованість по заробітній платі з 30.06.2016 р. по 19.07.2016 р. в сумі 4804 грн. 52 коп., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 20.07.2016 р. по 09.11.2017 р. в сумі 109 772 грн. 70 коп., а також виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від сплати простроченої суми в сумі 14 685 грн. 36 коп., а всього на загальну суму 129 262 грн. 58 коп. Також просив зобов'язати відповідача оформити йому трудову книжку у відповідності до вимог чинного законодавства.

Посилався на ті підстави, що з 30 червня 2016 р. по 19 липня 2016 р. ( 15 робочих днів) перебував у трудових відносинах з ПП «Атлант», працюючи на посаді начальника служби безпеки з випробувальним терміном 1 місяць. Під час працевлаштування з директором ПП «Атлант» було узгоджено розмір його заробітної плати - 7000 грн. на місяць. При прийомі на роботу він надав увесь необхідний пакет документів, крім трудової книжки. Відповідно до поданої ним заяви від 19 липня 2016 р. він звільнився з займаної посади за власним бажанням. З наказами директора ПП «Атлант» щодо прийняття його на роботу та звільнення ознайомлений не був.

Посилаючись на те, що в порушення вимог ст. 47, 115, 116 КЗпП України він жодного разу заробітної плати у відповідача не отримав, в день звільнення належним чином заповненої трудової книжки йому видано не було, просив позов задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування фактичних обставин, що мають істотне значення для справи, неправильну оцінку доказів, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої доводи мотивує тим, що суд першої інстанції розглянув справу однобічно, взяв до уваги лише докази відповідача, якими повністю заперечується факт підписання трудового договору та надаються оціночні судження щодо окремих документів та доказів, наданих стороною позивача.

Під час ухвалення рішення судом не враховано покази свідків, які були допитані в судовому засіданні та які підтвердили факти організації ним охорони Центрального казенного підприємства пробірного контролю (ЦКППК) Міністерства фінансів України від імені відповідача; підготовки відповідної документації, в т.ч. Інструкцій охоронника в ЦКППК; відвідування об'єкту охорони з метою проведення навчання охоронників, здійснення перевірки виконання ними службових обов'язків.

Зазначив, що свідок ОСОБА_2 підтвердив, що його, як начальника служби безпеки ПП «Атлант», представив йому особисто директор ПП «Атлант» Насонов Г.І. з метою організації подальшої спільної діяльності в рамках надання ЦКППК Міністерства фінансів України всього спектру послуг з охорони. При цьому судом не досліджувався формат взаємодії ПП «Атлант» з ЦКППК Міністерства фінансів України в контексті організації охорони об'єкту, порядку роботи охоронників. Судом не було досліджено надані докази. Відомості щодо телефонних розмов між ним та відповідачем у період з червня по липень 2016 р. судом до уваги не взяті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник ПП "Атлант" - Насонов Г.І. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин перебування позивача в трудових відносинах з ПП «Атлант».

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Так, в окремих випадках робота може виконуватися не на основі трудового договору, а на інших юридичних підставах, зокрема на основі цивільно-правового договору.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що між ним та відповідачем виникли саме трудові правовідносини в розумінні ст. 21 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як пояснив представник ПП "Атлант" - Насонов Г.І. в судовому засіданні, позивач лише запропонував свої послуги, як фахівця, в питаннях проведення тендерів в сфері охорони приміщень. При цьому трудової угоди між сторонами не укладалось, наказу про прийняття на роботу позивача ним не видавалось, розмір заробітної плати між сторонами не узгоджувався, трудової книжки, будь-яких інших документів позивачем не надавалось, такої посади, як начальник служби безпеки, в ПП "Атлант" не має.

Вказані обставини Насонов Г.І підтвердив в судовому засіданні, будучи допитаним в якості свідка.

Покази допитаних в судовому засіданні свідків позивача, а саме ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які на час виникнення спірних правовідносин були працівниками Центрального казенного підприємства пробірного контролю (ЦКППК) Міністерства фінансів України, в тій частині, що вони співпрацювали з ПП "Атлант", керівник якого представив позивача, як особу, що буде розробляти інструкцію охоронника, а також, що вони бачили позивача біля охоронця, з ним спілкувалися, йому було замовлено перепустку, - не є достатніми доказами на підтвердження обставин перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах.

Не є таким доказом й відомості щодо телефонних розмов між позивачем та відповідачем.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію) про стан здоров'я та інші документи.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охоронну діяльність", персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із суб'єктом господарювання та подали документи, що вони:

1) не перебувають на обліку в органах охорони здоров'я з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії;

2) не мають непогашеної чи незнятої судимості за скоєння умисних злочинів;

3) не мають обмежень, встановлених судом щодо виконання покладених на них функціональних обов'язків;

4) не мають обмежень за станом здоров'я для виконання функціональних обов'язків;

5) зареєстровані за місцем проживання в установленому законодавством порядку.

Фахівець з організації заходів охорони та працівники, задіяні до роботи на пункті централізованого спостереження, повинні відповідати вимогам частини першої цієї статті, мати рівень освіти, визначений ліцензійними умовами, затвердженими центральним органом виконавчої влади у сфері охоронної діяльності, і в установлені спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у галузі освіти і науки, молоді та спорту терміни та порядку підвищувати рівень кваліфікації.

Відповідно до ч. 4 цього Закону персонал охорони під час виконання функціональних обов'язків повинен мати при собі посвідчення з підписом керівника суб'єкта охоронної діяльності, в якому зазначаються прізвище, ім'я, по батькові особи, яка належить до персоналу охорони, дата видачі і термін дії посвідчення та міститься фотокартка особи, якій видано посвідчення.

Позивач в судовому засіданні не заперечував, що при працевлаштуванні до відповідача він трудової книжки не надавав, остання на момент його звільнення з попередньої роботи знаходилась в Службі зовнішньої розвідки України в його особовій справі. Пояснив, що йому не відомо, де на даний час знаходитися його трудова книжка.

Позивач також зазначив, що відповідачу було надано лише автобіографію, особовий листок з обліку кадрів, а також згоду на отримання заробітної плати один раз на місяць. Посвідчення на його ім'я, як начальника служби безпеки, було підписано не директором ПП "Атлант", а іншою особою.

З урахуванням викладеного, тієї обставини, що матеріали справи не містять також доказів того, що позивач зобов'язаний був своєчасно і точно виконувати розпорядження працедавця, додержуватись трудової дисципліни, підкорюватись правилам внутрішнього трудового розпорядку, а відповідач, в свою чергу, взяв на себе обов'язок правильно організувати працю позивача, давав відповідні розпорядження про послідовність виконання ним робіт, забезпечував умови для зростання продуктивності праці, постійно контролював знання та дотримання ним всіх вимог інструкцій з техніки безпеки, протипожежної безпеки, застосував заохочення тощо, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При вирішенні даного спору суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що у відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315, 317,319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа №756/10418/16-ц

Апеляційне провадження №22-ц/796/12678/2017

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_9

Доповідач у суді апеляційної інстанції: КирилюкГ.М.