З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19.12.2017 м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді Світлик О.М.,
при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,
Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.
Позовні вимоги мотивує тим, що 23.10.2014 року, о 19 год. 00 хв., по вул. Легоцького, біля ТЦ «АРЕНА», в м. Ужгород, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів «ВАЗ 2115», н/з НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, та «Ауді 100», н/з НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 (потерпілого).
Зазначає, що на момент ДТП між відповідачем та ОСОБА_3 «Страховою групою «ТАС» був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2014 pоку № АІ/3195261, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «ВАЗ 2115», н/з НОМЕР_1.
Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження, згідно з довідкою ДАІ, протоколом огляду пошкодженого ТЗ від 24.10.2014 pоку.
Ужгородським міськрайонним судом були розглянуті матеріали справи про адміністративне правопорушення та відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок порушення Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.
Таким чином, за твердженням позивача особою, відповідальною за завдані потерпілому збитки, у даному випадку є відповідач відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України.
Мотивуючи позов положеннями Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач зазначає, що представниками органів ДАІ на місці події було встановлено, що відповідач на момент ДТП знаходився в стані алкогольного спянінні та після вчинення ДТП поїхав у невідомому напрямку.
Також позивач вказує, 15.06.2017 року відповідачу було надіслано лист-претензію № НОМЕР_3/АГ з вимогою сплатити борг, однак відповідач жодним чином на вимогу не відреагував, вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив.
Зауважує, оскільки відповідач не відшкодував шкоду та згідно з положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, то відповідач повинен відшкодувати шкоду позивачу у примусовому порядку на підставі рішення суду.
У судове засідання представник позивача не зявився, при цьому надіслав до суду клопотання, в якому просить розглядати справу за відсутності позивача, зазначивши, що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечують.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно, оскільки проти цього не заперечує представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно з постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2014 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за те, що, як зазначено у тексті постанови, 23.10.2014 року, о 19.00 год., водій ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2115, н/з НОМЕР_1, рухаючись по вул. Легоцького з сторони вул. 8-го Березня у напрямку вул. Заньковецької, біля ТЦ «Арена», не дотримався безпечної швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з попереду зупинившимся транспортним засобом Ауді 100, н/з НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2, після чого покинув місце ДТП, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чип порушив вимоги п. п. 12.1, 13.1, 2.10 «а», «б» Правил дорожнього руху.
Крім того, постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.11.2014 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України, за те, що 23.10.2014 року, о 19 год. 00 хв., ОСОБА_1 керував автомобілем НОМЕР_4, в м. Ужгород по вул. Легоцького біля ТЦ «Арена», будучи в стані алкогольного спяніння, при цьому потрапив в ДТП. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного або іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Оскільки в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожнього-транспортної пригоди та керуванні водієм в стані алкогольного спяніння є встановленою та додаткового доказування не потребує.
Матеріалами справи встановлено, що 01.07.2014 року між ОСОБА_3 «Страхова група «ТАС» та ОСОБА_1 укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом АІ/3195261, а саме, забезпечений транспортний засіб марки ВАЗ 2115, н/з НОМЕР_1, строком дії з 02.07.2014 року по 01.07.2015 року.
Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.
Відповідно до п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Статтею ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
При цьому, ст. 1188 ЦК України регулюється відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якими у розумінні ч. 1 ст. 1187 ЦК України є діяльність, повязана з використанням транспортних засобів.
У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Як розяснено у пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання по відшкодуванню шкоди.
Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які підтверджені письмовими доказами, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, у звязку з тим, що факт вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та факт керування ним транспортним засобом у стані алкогольного спяніння встановлені постановами суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, завдана у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода була відшкодована позивачем потерпілій особі, а тому витрати, понесені позивачем у результаті страхової виплати, що перерахована потерпілому ОСОБА_2, підлягають стягненню у порядку регресу з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1600,00 грн. судового збору.
Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 11, 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, суд,
Позовну заяву приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Дата складення повного судового рішення 19 грудня 2017 року.

Головуюча О.М. Світлик