Справа № 147/1147/17
Провадження № 2/147/737/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року Тростянецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошина І.А.,

за участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилася дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває на утриманні позивачки. Матеріальної допомоги на утримання спільного сина відповідач в добровільному порядку не надає, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Оскільки відповідач ОСОБА_2 має сталий дохід, працює ТОВ «Вінницька птахофабрика», просила суд винести рішення, яким з відповідача на її користь стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видій його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України.

Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, визнання позову відповідачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що у сторін, які перебувають у зареєстрованому шлюбі народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-АМ №087653 (а.с.4).

Відповідно до довідки №1313 від 17.11.2017 року, виданої виконкомом Летківської сільської ради Тростянецького району Вінницької області підтверджено, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.(а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач не проживає з позивачем однією сімєю, в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дочки.

Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обовязку утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Встановленим судом фактичним обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України та гарантуються Основним Законом України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом.

При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Суд також враховує, що дитина проживає з матірю, яка має обмежені можливості її утримувати, а забезпечення потреб доньки вимагає значних витрат.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень.

Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позивач просить про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач визнав позов у повному обсязі.

Досліджуючи матеріальний стан відповідача було встановлено, що він офіційно працює ТОВ «Вінницька птахофабрика» філія «Птахокомплекс».

Відповідач зобов'язаний утримувати сина ОСОБА_4 до досягнення ним повноліття, створювати необхідні умови для його розвитку та життя нарівні з позивачем. Враховуючи, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує стабільно заробітну плату, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів.

Доказів того, що відповідач не має можливості утримувати доньку та те, що у нього на утриманні перебувають інші діти, непрацездатні батьки, що має значення для визначення розміру аліментів, суду подано не було.

Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі).

За приписом частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред`явлення позову.

Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання сина ОСОБА_4 щомісячно аліменти і саме такий розмір аліментів не суперечитиме інтересам дитини.

Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., та на користь позивачки понесені нею витрати за надання правової допомоги в сумі 300,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року та ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 158, 174, 197, 209, 212 - 215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, українця, громадянина України, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати за надання правової допомоги в сумі 300,00грн.(триста гривень 00 коп.).

Рішення суду в частині стягнення суми аліментного платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Тростянецький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя