Провадження № 2/243/80/2017
Справа № 243/4084/16-ц
24 березня 2017 року
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.В.,
позивача ОСОБА_3,
представника позивача ОСОБА_4,
представника третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_5
прокурора Кукло Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» за участю третіх осіб без самостійних вимог Держави Україна в особі Державної казначейської служби України,, ОСОБА_6 банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
19 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПАТ«АКБ«Капітал», ОСОБА_6 банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення матеріальної шкоди в сумі 213 941 грн. 78 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. 00 коп.
01 грудня 2016 року ОСОБА_3 подала уточнену позовну заяву до Держави України в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_6 банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «АКБ «Капітал», та просила визнати дії НБУ по прийняттю 20 липня 2015 року Постанови № 466 «Про віднесення ПАТ «АК «Капітал» до категорії неспроможних» незаконним, визнати бездіяльність ФГВФО по поверненню грошових коштів, що знаходилися на рахунках ПАТ АКБ «Капітал» незаконною, стягнути з Держави Україна в особі ДКУ за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 265 149 грн. 78 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
25 січня 2017 року ОСОБА_3 подала уточнену позовну заяву до Держави України в особі Державної казначейської служби України, ОСОБА_6 банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «АКБ «Капітал», та просив визнати дії НБУ по прийняттю 20 липня 2015 року Постанови № 466 «Про віднесення ПАТ «АК «Капітал» до категорії неспроможних» незаконним, визнати бездіяльність ФГВФО по поверненню грошових коштів, що знаходилися на рахунках ПАТ АКБ «Капітал» незаконною, стягнути з Держави Україна в особі ДКУ за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 280751 грн. 05 коп. та моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
07 жовтня 2015 року постановою Донецького окружного адміністративного суду визнана протиправною та скасована Постанова НБУ № 466 від 20 липня 2015 року «Про віднесення ПАТ АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних» та скасував рішення дирекції ФГВФО від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ «Капітал». Вказане рішення залишено в силі( ухвала Донецької апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, ухвала ВАСУ від 10 лютого 2016 року).
Крім того вважає, що їй була заподіяна моральна шкода.
Вважає, що їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у 50 000 грн., та яку просить стягнути з відповідача на її користь.
Справа неодноразово відкладалася у звязку із змінами позовних вимог та за клопотаннями позивачки та її представника.
У судове засідання, призначене на 24 березня 2017 року, позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 22 березня 2016 року не зявилися. Позивачка просила справу слухати у її та її представника відсутності, підтримала останні позовні вимоги від 17 лютого 2017 року, просила їх задовольнити, проти вирішення справи у заочному порядку не заперечувала.
Представник відповідача ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Капітал» повідомлений належним чином про час та дату проведення судового розгляду в судове засідання не зявився, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив.
Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог ДКСУ ОСОБА_5 у судові засідання, де він представляв інтереси ДКСУ як відповідача, у численні судові засідання зявлявся, та заперечував проти задоволення позовів. Однак після отримання останньої позовної заяви, та заміну ДКСУ на належного відповідача, і залучення ДКСУ як третьої особи, у судове засідання, призначене на 24 березня 2017 року, не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Прокурор Кукло Д.С., яка вступила в справу у порядку ст. 45, 46 ЦПК України на захист інтересів держави, для захисту інтересів ДКСУ, як відповідача, у численні судові засідання зявлялась, та заперечувала проти задоволення позовів. Однак після отримання останньої позовної заяви, та заміну ДКСУ на належного відповідача, і залучення ДКСУ як третьої особи, у судове засідання, призначене на 24 березня 2017 року, не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила слухати справи за її відсутності.
Представник третьої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Як відповідач на адресу суду надав заперечення в яких вказував на те, що оскільки скасоване Рішення НБУ та ФГВФО по ПАТ АКБ «КАПІТАЛ», то підстав стягнення будь-яких коштів з ФГВФО немає, як немає підстав для стягнення моральної шкоди. Щодо визнання дій ФГФО незаконним, то зазначено, що в даному випадку такі вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, а отже в цій частині справу провадженням слід закрити.
Суд зазначає, що за останніми вимогами, ФГВФО замінений на належного відповідача, та залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог.
Представник третьої особи НБУ в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання , надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.. Як відповідач на адресу суду надав клопотання, де зазначив, що визнання дій НБУ незаконним, то такі вимоги підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, а отже в цій частині справу провадженням слід закрити.
Суд зазначає, що за останніми вимогами, НБУ замінений на належного відповідача, та залучений до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України.
Дослідивши додані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду позову по суті, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.
Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.
За вказаним договором банк прийняв від вкладника грошові кошти в розмірі 108 284 грн. 82 коп., що підтверджується меморіальним ордером № 305 090 від 11 березня 2014 року.
Згідно п.4.1 договору №1/10/3m/0017 від 11 березня 2014 року, банк гарантує Вкладнику повернення прийнятих від нього грошових коштів Статутним капіталом Банку і всім належним йому майном.
Підпунктом 4.2 вищевказаного договору передбачено, що вклад та нараховані за вкладом проценти гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі визначеному чинним законодавством України на дату настання недоступності вкладу.
12 червня 2015 року між позивачкою та відділенням №10 у місті Словянську ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» була підписана додаткова угода до договору №1/10/3т/0017, згідно із умовами якої, строк дії договору був пролонгований до 11 вересня 2015 року та змінена відсоткова ставка на 24% річних.
12 лютого 2015 року між позивачкою та відділенням №10 у місті Словянську ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» був укладений договір в національний валюті №1/10/3m /0369 на суму 70 000 грн. строком до 12 травня 2015 року. За цим договором банк прийняв від неї грошові кошти у розмірі 70 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №05 від 12 лютого 2015 року.
12 травня 2015року між позивачкою та відділенням №10 у місті Словянську ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» була підписана додаткова угода до договору №1/10/3m /0369, згідно із умовами якої, строк дії договору був пролонгований до 12 серпня 2015 року та змінена відсоткова ставка на 24% річних.
На час укладання договорів строкового банківського вкладу (депозиту) в національній валюті №1/10/3m/0017 від 11 березня 2014 року ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» не був віднесений до категорії неплатоспроможних, а тому ОСОБА_3 довірила свої кошти даному Банку, шляхом укладання з ним договору.
20 липня 2015 року ОСОБА_6 банк України прийняв постанову №466 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до категорії неплатоспроможних».
20 липня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 про запровадження з 21 липня 2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи в ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал».
07 жовтня 2015 року постановою Донецького окружного адміністративного суду визнана протиправною та скасована Постанова НБУ № 466 від 20 липня 2015 року «Про віднесення ПАТ АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних» та скасував рішення дирекції ФГВФО від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ АКБ «Капітал». Вказане рішення залишено в силі( ухвала Донецької апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, ухвала ВАСУ від 10 лютого 2016 року).
Починаючи з дня прийняття НБУ постанови № 466 та ВД ФГВФО рішення №140 з 20 липня 2015 року, ОСОБА_3 не має можливості отримати належні їй грошові кошти.
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 3 Конституції України, передбачає, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.
Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Право володіння, користування та розпорядження своєю власністю, об'єктом якої є грошові вклади, закріплено в ст. 41 Конституції України.
Встановлені гарантії права на приватну власність, в тому числі проголошено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, при цьому право приватної власності є непорушним.
Громадянин має право вільно здійснювати право власності щодо належного йому майна.
Згідно із ч. 1 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Відповідно до ч. 1 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 3 грудня 2003 р. № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Пунктом 2.9 глави 2 розд. IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління ОСОБА_6 банку України від 1 червня 2011 р. № 174 передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розд. IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з'являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Аналізуючи надані позивачем докази та відповідні ним норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що 11 березня 2014 року та 12 лютого 2015 року на виконання умов договорів банківського вкладу ОСОБА_3 були передані кошти в сумі 108 284 грн. 82 коп., а ПАТ АКБ «Капітал» прийняті вказані кошти, і ця обставина підтверджена належними та допустимими доказами, а саме: меморіальним ордером № 305 090 від 11 березня 2014 року та меморіальним ордером № 05 від 12 лютого 2015 року.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 800/3464/15-а, яка набула законної сили з моменту проголошення, залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2015 року, за якими визнано протиправною та скасовано постанову ОСОБА_6 банку України від 20 липня 2015 року № 466/БТ «Про віднесення ПАТ «АКБ «Капітал» до категорії неплатоспроможних» та скасоване рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 липня 2015 року № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «Капітал».
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2016 року у справі № 800/4956/15-а, яка набула законної сили з моменту проголошення, залишено без змін постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 грудня 2015 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 16.02.2016 року, за якими скасовані постанови ОСОБА_6 банку України від 29.10.2015 року № 753 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «АКБ Капітал» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 29 жовтня 2015 року № 195 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «АКБ «Капітал» та делегування повноважень ліквідатора банку.
З огляду на викладене, слід дійти до висновку, що відповідач є платоспроможним, а відтак має виконувати усі зобовязання перед вкладниками відповідно до діючого законодавства.
За змістом п.1.1 Договору строкового банківського вкладу від 11 березня 2014 року, за даним договором, банк приймає від вкладника грошові кошти в національній валюті у розмірі 108 284 грн. 82 коп. строком до 11 червня 2014 року та зобовязується повернути Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором.
За п.2.9 Якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу із закінченням строку, встановленого п.1.1 Договору, договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження.
За п. 4.3 У випадку порушення своїх зобовязань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно із діючому законодавству України. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
За змістом п.1.1 Договору строкового банківського вкладу від 12 лютого 2015 року, за даним договором, банк приймає від вкладника грошові кошти в національній валюті у розмірі 70 000 грн. 00 коп. строком до 12 травня 2015 року та зобовязується повернути Вкладнику та виплачувати проценти за вкладом на умовах та в порядку, встановлених цим договором.
За п.2.9 Якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу із закінченням строку, встановленого п.1.1 Договору, договір вважається продовженим на умовах вкладу, встановлених Банком та які діють на момент такого продовження.
За п. 4.3 У випадку порушення своїх зобовязань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно із діючому законодавству України. Порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.
З врахуванням норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що вкладник має право вимоги до банку про повернення вкладу за договором банківського вкладу з урахуванням нарахованих процентів згідно умов укладеного договору та застосуванням наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобовязань за договором.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 квітня 2016 р. у справі № 6-352цс16).
Суд зазначає, що у розрахунках суд виходить із суми вкладу без врахуванням 24 процентів річних, як в своїх розрахунках зазначає позивачка.
Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що позов цій частині задоволенню не підлягає, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до частини четвертої статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобовязань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.
Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України.
Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 4 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством ні договором, укладеним ОСОБА_9 та ПАТ «АКБ «Капітал» не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у звязку з неповерненням банком грошових коштів переданих на депозит, а відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_3 Г.І. про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 ти розмірів мінімальної заробітної плати( станом на день звернення із позовом до суду).
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно із розясненнями п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17 жовтня 2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).
Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2845 грн. 65 коп. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачку в силу закону звільнено від сплати судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів»України, ЦК України,ст.ст.3, 10, 11, 57, 58, 60, 66, 209, ч.3, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства«Акціонерно-комерційний банк «Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Державна казначейська служба України, ОСОБА_6 України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
У позові ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства«Акціонерно-комерційний банк «Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог:Державна казначейська служба України, ОСОБА_6 України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди та в решті вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відмовити.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений 29 березня 2017 року.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич