РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/17830/16-ц

пр. № 2/759/2027/17

08 грудня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача Бокова І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія Воларе», Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними актів, правочинів, усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 р. представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати недійсним правочин ПАТ «Банк Кредит Дніпро» зі здійснення реєстрації права власності на земельні ділянки, усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом звільнення від належного майна банку; визнати недійсними акти (рішення) Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України від 05.08.2015 №23435210 про державну реєстрацію права власності за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 рішення від 06.08.2015 №23438876 щодо земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2, стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням суду від 11.10.2012 звернено стягнення в рахунок погашення заборгованості на земельні ділянки, належні позивачу, що були передані ним як майновим поручителем в іпотеку ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором, позичальником за яким було ЗАТ «Авіакомпанія Воларе», правонаступник ПАТ «Авіакомпанія Воларе». Рішенням суду визначено спосіб звернення стягнення, а саме, шляхом реалізації (продажу) нерухомого майна. З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що Банк є власником нерухомого майна, підставою виникнення права власності є дублікати договорів іпотеки. Позивач зазначає, що відповідачем в односторонньому порядку здійснено право власності на земельні ділянки, без дотримання вимог ст.ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення договорів іпотеки, крім того, набуття банком права власності на нерухоме майно, було втрачено з дня набрання рішенням суду законної сили, оскільки визначено конкретний порядок реалізації предмета іпотеки. Наведене свідчить про незаконність Банком підстав заволодіння нерухомим майном, а державним реєстратором неправомірно вчинено дії з реєстрації майна.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливим розглянути позовні вимоги за відсутності даних осіб.

Представник ПАТ «Банк Кредит Дніпро» в судовому засіданні проти позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, в письмових запереченнях зазначив, що рішення суду від 11.10.2012 про звернення стягнення на предмет іпотеки виконано не було у встановлений судом спосіб, вимоги кредитора не здійснено, а тому Банком реалізовано право на звернення стягнення, шляхом набуття права власності на майно з дотриманням відповідних положень Закону України «Про іпотеку». Перехід права власності зареєстровано в іпотечних застереженнях, які є самостійними договорами про задоволення вимог іпотекодержателя. Зазначені дії відповідають вимогам Закону, дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Реєстрацію права власності здійснено з дотриманням чинного законодавства.

Представник відповідача Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, треті особи в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, ПАТ «Авіакомпанія Воларе» надіслав клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, які не з'явились у судове засідання на підставі наявних у справі доказів.

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 19.04.2006 між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» (правонаступником є ПАТ «Банк Кредит Дніпро») та ЗАТ «Авіакомпанія Воларе» (правонаступник ПАТ «Авіакомпанія Воларе») укладено договір про надання кредитної лінії №190406-Л/1 (а.с. 10-16). В силу п. 1.1 якого Банк надає позичальнику відкличну поновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування у сумі 4000000 дол. США, зі сплатою 15 % річних, уразі прострочення повернення кредиту - 30 % річних (п. 1.3).

В якості забезпечення зобов'язань за договором кредиту, 30.10.2006 між ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро» (далі-іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір №301006-І/4, предметом якого є земельна ділянка (кадастровий номер: НОМЕР_2) площею 0,0991 га, розташована на АДРЕСА_1 належна іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності (а.с. 144-149).

30.10.2006 Банк та позивач уклали іпотечний договір №301006-І/5, предметом якого є земельна ділянка (кадастровий номер: НОМЕР_3) площею 0,0941 га, розташована на АДРЕСА_2, належна іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності (а.с. 152-157).

Іпотечні договори посвідчені приватним нотаріусом КМНО Козярик Н.С., зареєстровані в реєстрі, накладено заборону відчуження на майно.

Пунктом 4.1 договору визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або на інших підставах, передбачених цим договором. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у межах процедури виконавчого провадження (п. 4.2). Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вирішене позасудовим врегулюванням на підставі договору (п. 4.3).

07.05.2013 державним виконавцем відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2/2608/1624/12 виданий 22.04.2013 Святошинським районним судом м. Києва про звернення стягнення на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» стягнення на предмет іпотеки-земельну ділянку, площею 0,0991 га, розташована на АДРЕСА_1 кадастровий номер: НОМЕР_2, а також на земельну ділянку, площею 0,0941 га, розташована на АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1 врахунок погашення заборгованості перед Банком за кредитним договором на загальну суму 32580785 грн. 60 коп. (а.с. 72-73).

15.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв'язку з недійсненням авансування витрат на проведення та проведення виконавчих дій (а.с. 77-78).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованих 03.08.2016, ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на праві приватної власності належать вищевказані земельні ділянки, підставою виникнення права власності є дублікат виконавчого листа. Вказані відомості внесено державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 79-84).

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (далі-Закон) звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 36 (далі-Закон), сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Частиною 1, 2 ст. 37 Закону визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Аналізуючи положення ст.ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України від 28.09.2016 у справі№6-1243цс16.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.04.2012, з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Судом встановлено, що на підставі рішення суду від 11.10.2012 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернено стягнення на предмет іпотеки. Рішення суду виконано не було, предмет іпотеки не реалізовано, а тому, відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося. Стягувачем, з метою задоволення своїх вимог, реалізовано право на звернення на предмет іпотеки у позасудовому порядку на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Реєстрація права власності відбулась на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі. Наведені обставини підтверджують правомірність переходу до ПАТ «Банк Кредит Дніпро» права власності на земельні ділянки, що були предметом іпотеки, з дотриманням відповідної процедури, встановленої Законом.

Посилання позивача на застосування положень Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення іпотечних договорів (23.02.20006), не заслуговують на увагу, з огляду на висновки, викладені в рішенні Конституційного суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 у справі про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів, згідно з якою до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або відбулися. Наведене свідчить про правомірність здійснення Банком звернення стягнення за договорами іпотеки на підставі положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на момент звернення стягнення.

З огляду на викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» , ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 79, 88, ч. 4 ст. 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-228, 360-7 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України, треті особи: Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія Воларе», Департамент державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними актів, правочинів, усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: