ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1732/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" березня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Заболотній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування. Відповідачі зареєстровані, але понад 6 місяців не проживають в АДРЕСА_2, не сплачують за користування житлово-комунальними послугами. Позивач бажає продати спірну квартири, але реєстрація відповідачів в ній перешкоджає йому розпорядитись своєю власністю. За таких обставин просять визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що відповідачі постійно проживають в спірній квартирі в останній термін понад року. До цього часу позивач здійснював їм перешкоди у користуванні спірним житлом, змінивши замки вхідних дверей, не впускаючи їх до квартири, що знайшло своє підтвердження у рішенні Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2016 року. Позивач дійсно хоче продати спірну квартиру, тому мета даного позову зняти відповідачів з реєстраційного обліку квартири.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов також не визнала, пояснивши, що до укладення шлюбу 27.01.2015 року вона сама, а після укладення шлюбу разом зі своїм чоловіком проживала в спірній квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_8. Після цього вона з чоловіком придбали квартиру в м. Вишгороді, Київської області куди переселились в серпні 2016 року. При цьому з батьком, позивачем по справі, у неї залишились чудові відносини. Він неодноразово приїздив до них бавитись з онуком, а вони в свою чергу з чоловіком приїздили до спірної квартири.

Заслухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

За змістом ч.1, ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як наголошує ч.1, ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 1, частини 2 цієї ж статті зазначає, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Як передбачено ч.1, ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі, встановив наступні обставини та правовідносини.

У відповідності до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Як встановлено у судовому засіданні, квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 30.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори Вірник І.Є. і зареєстрованого у реєстрі №3-798 (а.с.11). Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів зазначена квартира зареєстрована у державному реєстрі 24.03.2012 року об 11 годині 01 хвилині 57 секунд (а.с.12). Спірна квартира є ізольованою, двохкімнатною квартирою загальною жилою площею 52,8 м2, жилою площею 30,3 м2, розташованою на 5-ому поверсі 15-ти поверхового будинку. Зареєстрованими на день розгляду справи в спірній квартирі є вказані сторони по справі: позивач ОСОБА_2, відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 11.06.1996 року, а ОСОБА_5 - з 1.04.1997 року, що підтверджується довідкою Ф-3, виданною ЖК „Трикотажник-4" 26.01.2016 року за №17 (а.с.13).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.04.2012 року шлюб між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 було розірвано (а.с.14).

27.01.2015 року відповідач ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 (а.с.47), від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_8 (а.с.48). Дані обставини не заперечувались сторонами по справі і не були спростовані у судовому засіданні.

Як регламентовано ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2016 року було зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_2, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 було відмовлено (а.с.19-20). Як вбачається зі змісту даного процесуального документу, з вересня 2015 року ОСОБА_2 чинив перешкоди ОСОБА_3 у користуванні спірною квартирою, а у визнанні ОСОБА_3 такою, що втратила право користування нею на підставі не проживання в ній з листопада 2011 року і по 9.02.2016 року (день звернення ОСОБА_3 до суду з позовом) було відмовлено. Таким чином, вказані встановлені обставини в зазначеній цивільній справі не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

Згідно ч.2, ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вказує ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Як вбачається з пояснень позивача та його представника у судовому засіданні, відповідачі на їх думку, будучі зареєстрованими в спірній квартирі, понад 6 місяців не проживають в ній без поважних підстав, не сплачують вартість житлово-комунальних послуг, перешкоджають кожний своєю реєстрацією йому у подальшому продажу цього житла. Позов позивачем був поданий з метою зняття відповідачів з реєстраційного обліку квартири для подальшого її продажу, що і відображено у його заяві від 23.03.2017 року (а.с.46).

Аналізуючи встановлені обставини справи та докази надані сторонами по справі, суд вважає, що положення ч.2, ст.405 ЦК України, які регулюють правовідносини між власником нерухомого майна і його користувачами, передбачають втрату права користування житлом при умові відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік в ньому, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, при цьому будь-якого домовленості між позивачем і відповідачами не існує. За умови того, що судовим рішенням, описаним вище, позивачу ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні його зустрічного позову про визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування спірним житлом у період з листопада 2011 року і по 9.02.2016 року, а ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом 17.10.2016 року, тому понад річний термін не проживання в спірній квартирі відповідачів не знайшов підтвердження у судовому засіданні і за таких обставин позов не підлягає задоволенню. Крім того, приймаючи до уваги пояснення позивача, що його метою є зняття відповідачів з реєстраційного обліку спірної квартири для подальшого її продажу і з цього приводу він звернувся до суду з даним позовом, суд приходить до висновку про невірний спосіб захисту, обраний позивачем щодо захисту свого права власності в суді.

Керуючись ст.10; 11; 57-59; 60; 79; 88; 209; 213-215 ЦПК України, на підставі ст.47 Конституції України, ст.15-16; 405 ЦК України, ст.3; ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :