Справа № 461/2493/16 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/645/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова, ОСОБА_5, за участю третьої особи: приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Лаврик Тетяни Ярославівни, Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання електронних торгів недійсними, визнання протоколу про проведення електронних торгів недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, виключення запису про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що спірна квартира була єдиним житлом та кредит під неї видавався в іноземній валюті, тобто на момент продажу на неї поширювався Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тобто в даному випадку державний виконавець не мав її виставляти на торги, оскільки на дане нерухоме майно поширюється мораторій на продаж. Також апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 01.07.2015 року по справі №6-781цс15 та вказує, що суд не застосував даного висновку та не обґрунтовує чому саме він його не застосовує, що на думку апелянта, вказує на незаконність рішення суду.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України , під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Приватбанк» 1 135666, 96 грн.

13 липня 2012 постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-8736/2010 виданого 04.02.2011 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Приватбанк» 1 135666, 96 грн.

В ході примусовго виконання виконавчого листа №2-8736/2010 виданого 04.02.2011 року було накладено арешт на майно належне ОСОБА_2, а саме квартиру АДРЕСА_3,здійснено його оцінку та проведено електронні торги.

18.03.2015 року Державним підприємством «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України проводились електронні торги по лоту з реєстраційним номером 48452, найменування майна: двокімнатна квартира загальною площею 61,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у м.Львові. За результатами торгів переможцем став учасник під номером 9 - ОСОБА_5, який запропонував найвищу цінову пропозицію, про що 18.03.2015 року сформовано протокол № 62592 проведення електронних торгів.

Відмовляючи в задоволенні позову районний суд прийшов до висновку , що в ході проведення 18.03.2015 року електронних торгів по лоту № 48452 були дотримані вимоги Тимчасового положення щодо порядку розміщення на Веб-сайті Системою інформаційного повідомлення про електронні торги, а також не було жодних технічних підстав, що унеможливлювали б роботу Системи, а тому позовні вимоги позивача є безпідставними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок реалізації арештованого іпотечного майна передбачено Законом України "Про виконавче провадження", Законом України "Про іпотеку" та Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 16.04.2014 року за № 656/5.

Слід зазначити, що державне підприємство "Національні інформаційні системи" розміщує інформацію в системі електронних торгів, виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої влади.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв"язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити наявність порушень норм законодавства при проведенні прилюдних (електронних) торгів, які могли вплинути на результат торгів, а також порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту - визнання прилюдних торгів недійсними (аналогічна Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 у справі 6-323цс16).

Відповідно до ч. 4 ст.656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України "Про виконавче провадження" (в редакції на момент виникнення правовідносин), до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 2427, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85).

Таким чином, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до Правового висновку Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15, в якій зазначено, що головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а саме тому окрім порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством порядку і правил проведення таких торгів.

Порядок і правила проведення електронних торгів визначені Тимчасовим порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5.

В п.1 розділу І Тимчасового порядку вказано, що у цьому Порядку терміни вживаються у таких значеннях: Прилюдні торги - продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну; Система - інформаційна система, що забезпечує здійснення в електронній формі процесів подання й обробки заявок на участь в електронних торгах, проведення електронних торгів з реалізації арештованого державними виконавцями майна, обробку інформації про електронні торги.

Пунктом 4 розділу ІІІ Тимчасового положення передбачено, що інформаційне повідомлення про електронні торги розміщується на Веб-сайті Системою автоматично не пізніше ніж за один місяць до дати завершення електронних торгів.

Згідно з п. п. 1, 2 наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року № 656/5 «Про проведення експерименту із запровадження порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів», відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2014 року № 332-р «Про проведення експерименту із запровадження нової системи реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів» наказано: провести з 01 травня 2014 року, зокрема, у Львівській області експеримент із запровадження реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів та затверджено Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Районний суд прийшов до правильного висновку, що жодних невідповідностей при проведенні публічних торгів допущено не було.

Згідно з пунктом 1 Закону України (далі - Закон України «Про мораторій»), який набув чинності 7 червня 2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

Відповідно до оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №2-8736/10 кредит ОСОБА_2 брався в іноземній валюті, проте рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 грудня 2010 року вирішено стягнути заборгованість за кредитним договором в гривнях.

Крім того, як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №104570537 за ОСОБА_2 зареєстровано ? частки квартири АДРЕСА_2, а також йому належить на праві приватної власності будинок АДРЕСА_5 Як встановлено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_4, тому спірна квартира не використовується ним як місце постійного проживання.

Тому, виходячи в вищенаведеного покликання в апеляційній скарзі на застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть слугувати підставою скасування рішення суду першої інстанції.

Жодний з доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо законності та обгрунтованості рішення суду, оскільки таке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 24 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді