Справа № 316/1518/16-ц
Провадження № 2/316/85/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

"22" березня 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі суду:

головуючого судді: Капустинського М.В.,

секретаря судового засідання: Терещенко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Енергодар Запорізької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Енергодарського міського суду Запорізької області 10.10.2016 року з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 в якій зазначає, що між нею та відповідачем було укладено шлюб 01.02.2008 року, від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження. З 2015 року спільно не проживають, дитина проживає з позивачем на знаходиться на її вихованні та утриманні, у звязку з чим в позивача склалось тяжке матеріальне становище. Також свої вимоги позивачка пізніше уточнила (а.с.34-36), збільшивши їх та зазначила, що з весни 2014 року доньці поставили діагноз згідно якого вона має захворювання очей, у звязку з чим постійно носить окуляри, отримує курс апаратного лікування як амбулаторно так і стаціонарно. На при кінці 2014 року у дитини було виявлено серцево-судинне захворювання. Дитині постійно призначаються вітаміни, які мають прийматися курсами, потребує збалансованого харчування, було призначено калієвою дієту в поєднанні її спеціальним харчуванням. Також зазначає, що сплачує за індивідуальні заняття з репетитором з англійської мови, за харчування у школі. Сама працює в вихователем у ДНЗ № 13 в м.Енергодарі та отримує заробітну плату в розмірі 2500 грн. тому не в змозі самостійно забезпечити дитині рівень життя необхідний для повноцінного фізичного, розумового, духовного, соціального розвитку. Відповідач працює, отримує заробітну плату в розмірі приблизно 4500 грн. щомісячно, інших дітей та зобовязань за виконавчими листами не має, а отже може надавати допомогу.

Просить суд стягувати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання сторони зявилися.

Позивачка вимоги уточненої позовної заяви підтримала у повному обсязі, надала пояснення які фактично збігаються із змістом уточненої позовної заяви, а також доповнила їх зазначивши, що винаймає квартиру де проживає з дитиною та сплачує за квартиру самостійно. Крім того навчається за заочною формою навчання в Бердянському державному педагогічному університеті. Просить суд вимоги позовної заяви задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні надав суду пояснення, зазначивши, що дійсно працює, має лише одну спільну з позивачем дитину, інших дітей не має, зобовязань перед іншими особами не має, за виконавчими листами не сплачує, іншої сім`ї не має. Також зазначив, що періодично пересилає грошові кошти позивачу на утримання дитини та надав квитанції. Відповідач позовні вимоги визнав частково та не заперечує щодо їх стягнення однак в розмірі 1/4 частини.

Вислухавши пояснення сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньому дослідивши надані сторонами докази, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно свідоцтва про народження неповнолітня ОСОБА_3, є донькою позивача та відповідача по справі (а.с.5). В судовому засіданні встановлено та не заперечується відповідачем, що дитина проживає разом із позивачем по справі та окремо від відповідача, та встановлено, що приміщення в якому проживає позивачка вона винаймає та самостійно оплачує, що також не заперечується відповідачем. Позивачка є працездатною, працює та отримує заробітну плату, яка, в середньому, після сплати податків та обовязкових утримань становить приблизно не більше 2500,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про заробітну плату №147 (а.с.52); Згідно довідки № 753/16 від 13.09.2016 року позивачка навчається в Бердянському державному педагогічному університеті (а.с.53); Згідно медичних висновків, дитина має захворювання очей: «Діагноз: Сходяться частковоаккомодаційна косоокість. Супутний: складний гіперметропічний астигматизм обох очей» та потребує періодичного лікування (курсового) лікування в плині року (а.с.37, 40-46) та дитині було виписано окуляри (а.с.39), а також згідно Консультативного висновку спеціаліста дитина також має захворювання серця та їй призначено лікування (а.с.38). В судовому засідання встановлено та підтверджено відповідачем, що він працює, аліментних або інших зобовязань не має, отримує заробітну плату, яка, згідно довідки від 16.01.2017 р. №7 (а.с.54) - після сплати обовязкових платежів, становить в середньому приблизно більше 4500,00 грн. на місяць. Тобто, судом встановлено, що відповідач має дохід, який у два рази перевищує дохід позивача.

Також встановлено, що відповідач періодично надає позивачу матеріальну грошову допомогу в вигляді переказу коштів, відповідачем надано квитанції та чеки про проведення грошових переказів, однак надані докази свідчать про проведення більшості переказів вже після звернення позивача до суду з позовною заявою (а.с.55-67а). Позивачем підтверджено, що дійсно відповідач періодично надає грошову допомогу, однак в розмірі, який самостійно визначає в частині якій вважає за потрібним, що також підтверджено відповідачем.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачено ч.2 ст.51 Конституції України, є одним з головних Конституційних обов'язків.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.6 ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.128 КЗпП України встановлено обмеження щодо розміру відрахувань із заробітної плати, однак, в частині 3 ст.128 КЗпП України, законодавець зазначив, що обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Після уточнення позовних вимог, позивачка просить суд про щомісячне стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) відповідача. Відповідач не заперечує щодо стягнення аліментів, однак просить зменшити його до 1/4 частини.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд вважає, що уточнені вимоги позивача в даному випадку обґрунтовані у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що позивача несе витрати повязані як з усім необхідним для організації нормального побуту дитині так і з повноцінним харчуванням, розвитком дитини та лікуванням, оскільки дитина має вади здоровя.

Відповідачем не доведено суду того, що розмір аліментів, який відповідач готовий сплачувати позивачу на утримання спільної дитини, буде достатнім для забезпечення усіх необхідних потреб дитини, з урахуванням наявних у неї захворювань.

Крім того, при визначенні розміру суд враховує, що відповідач є працездатним, працює та має заробітну плату, відповідачем підтверджено що він не має інших дітей, крім спільної дитини з позивачем, аліментних або інших фінансових зобовязань.

А отже, враховуючи все вище зазначене та беручи за основу принцип рівності щодо обовязку батьків також з матеріального утримання неповнолітньої дитини, визначений законодавством, суд прийшов до переконання, що відповідач не тільки зобовязаний, а й має можливість надавати позивачу на утримання неповнолітньої дитини, аліменти в розмірі який просить позивач 1/3 частини усіх видів доходу відповідача щомісячно, оскільки доказів того, що відповідач не в змозі надавати таку допомогу, відповідачем суду не надано.

Крім того, суд зауважує на тому, що згідно із змістом ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у разі значного погіршенням матеріального становища платника аліментів, він може подати до суду заяву про зменшення розміру встановлених аліментів і таке погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України, тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу положень ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни розміру їх присудження та виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі, оскільки визначений розмір аліментів є об'єктивним з огляду на вимоги Закону та обов'язку батьків по утриманню своїх неповнолітніх дітей.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Також, згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у правах про стягнення аліментів.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою 10.10.2016 року (а.с.1)

Згідно із п.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду, фізичною особою, позовної заяви немайнового характеру, розмір ставки судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, згідно ст.8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 р.», розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378 гривень, тобто розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 551 грн. 20 коп.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про виконавче провадження», ст.128 КЗпП України, Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 7, 150, 180-183, 191 СК України та ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 110, 208, 210, 212-215, 292, 294, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Вимоги позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини- задовольнити.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, проживаюча за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження місто Енергодар Запорізька область, у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму встановленого на одну дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 10 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2,на користь держави, судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Енергодарський міський суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.03.2017 року.

Суддя: М. В. Капустинський