Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 1999 року по 2004 рік вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час їхній повнолітній син навчається та потребує матеріальної допомоги, а оскільки відповідач, будучи платоспроможним, має змогу утримувати сина, просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною 23 річного віку за умови навчання сина.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ОСОБА_3 23 років за умови його навчання. В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення аліментів та ухвалити нове, яким змінити розмір стягнення аліментів з 1/8 на 1/4 частини всіх доходів відповідача.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1999 року по 2004 рік від якого мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 10 грудня 2004 року шлюб між сторона було розірвано, ОСОБА_3 залишився проживати з матір'ю. На даний час ОСОБА_3 навчається у Житомирському технологічному коледжі Київського Національного університету будівництва і архітектури.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку, суд першої інстанції керувався ст. 199 СК України та виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами можливості сплати відповідачем аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, та погоджується з визначеним судом розміром аліментів, стягнутих з відповідача, з огляду на наступне.

За змістом ст. 199 СК України обов'язок утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання, покладено на обох батьків.

Частина 2 ст. 200 СК України вказує, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як вбачається з матеріалів справи, повнолітній син, ОСОБА_3, продовжує навчання у Житомирському технологічному коледжі Київського Національного університету будівництва і архітектури за державною формою навчання та отримує стипендію (а.с.8). Проживає за місцем навчання, а тому додаткових витрат на проїзд та житло не потребує. Позивач, ОСОБА_1, працює у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, отримує заробітну плату та дивіденди.

Відповідач працює у ТОВ «ІСМ Україна» та отримує стабільну заробітну плату, має на утриманні двох малолітніх дітей та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку.

Виходячи з вищенаведеного, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Як вбачається зі змісту заперечень, відповідач не відмовляється від своїх обов'язків по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком.

Враховуючи матеріальне становище сторін по справі, а також те, що відповідач має на утриманні двох малолітніх дітей, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Апеляційна скарга не містить посилань на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення. Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді