АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/209/17 Справа № 206/5102/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року до Самарського районного суд м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Заочним рішенням Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 26000 Євро, що складає 631800,00 грн., індексу інфляції за весь час прострочення 76,8 гривні, три проценти річних від простроченої суми 6646,80 гривень, тобто всього 638523,60 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 631 800,00грн. основного боргу, що еквівалентно 26 000 Євро, 76,8 грн. інфляційних збитків, 6 646,80грн. трьох відсотків річних від простроченої суми та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Скасувати заочне рішення Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 76,8грн. інфляційних збитків, 6 646,80грн. трьох відсотків річних від простроченої суми та в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2013 року між сторонами у справі був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав у борг 26 000 Євро та зобовязався повернути вказану суму за першою вимогою, у забезпечення зобовязань була повідомлена ОСОБА_2, яка підтвердила гарантію повернення боргу своїм підписом у розписці. Розписку складено у присутності свідка ОСОБА_6

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до копії листа від 21.04.2015 року та квитанції про направлення листа з Укрпошти, вбачається, що позивач звертався до відповідачів з вимогою про повернення грошових коштів та встановленням строку повернення боргу до 03.05.2015 року.

Відтак, прострочення виплати боргу рахується з 03.05.2015 року по 11.09.2015 року, та складає 128 діб.

Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З роздруківки офіційного курсу гривні щодо іноземних валют станом на 11.09.2015 року вбачається, що 100 Євро становить 2431.5115 гривень.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Задовольняючи позовні вимоги і стягуючи солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 суму борга , суд першої інстанції дійшов до висновку, що на сьогодняшній день зобовязання відповідачами не виконано в повному обсязі, а тому вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з відповідачів боргу за договором позики в розмірі 26000 євро, що становить 631800 гривень, індексу інфляції за весь час прострочення (що відповідно до розрахунку становить 0,6 грн.) та складає 76,8 гривень, а також три проценти річних від простроченої суми 6646,80 гривень є обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню.

Проте в повному обсязі з такими висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2013 року між сторонами у справі був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав у борг 26 000 Євро та зобовязався повернути вказану суму за першою вимогою, у забезпечення зобовязань була повідомлена ОСОБА_2, яка підтвердила гарантію повернення боргу своїм підписом у розписці. Розписку складено у присутності свідка ОСОБА_6

Як вбачається зі Свідоцтва про розірвання шлюбу Серіая 1-КИ № 171734 від 13 лютого 2012 року (а.с. 133) шлюб між до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №16 від 13 лютого 2012 року.

Отже, ОСОБА_4 отримав в борг грошові кошти по розписці від ОСОБА_3 для власного користування, а не на потреби сімї.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, зокрема, ч.1 ст.543 ЦК України, яка є загальною нормою, що підлягає застосуванню у випадку доведеності існування солідарного зобов'язання та не застосовано положення ч. 1 ст.541, ст.553 ЦК України, що передбачають виникнення солідарного зобов'язання у випадках встановлених договором чи законом, зокрема із договору поруки, та не встановлено обов'язкових умов для виникнення зобов'язань за договором поруки, як власне й укладення договору поруки як такого, не зазначено конкретних правових підстав для виникнення солідарного обов'язку відповідачів по справі.

Виходячи з вищевикладеного,колегія суддів вважає, що заочне рішення Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 631 800,00 грн. основного боргу, що еквівалентно 26 000 Євро, 76,8 грн. інфляційних збитків, 6 646,80грн. трьох відсотків річних від простроченої суми підлягає скасуванню і в позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу необхідно відмовити.

Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає,що не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення індексу інфляції з ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 76 грн. 80 коп., оскільки індекс інфляції є характеристикою цін, встановлених в національній валюті України і не може бути застосованим до зобов'язань, де валютою платежу є іноземна валюта, а в спірних правовідносинах сума боргу по розписці в іноземній валюті.

Щодо стягнення судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК України , то підстав для солідарного стягнення судових витрат із відповідачів відсутні.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року - скасуванню в частині стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 та в частині стягнення з ОСОБА_4 індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 76,80грн. та визначення розміру судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики необхідно відмовити і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 76,80грн. також відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 6 090грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Самарського районного суд м. Дніпропетровська від 17 грудня 2015 року - скасувати в частині стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 та в частині стягнення з ОСОБА_4 індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 76,80грн. та визначення розміру судових витрат.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 76,80грн. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати 6 090грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_7