У х в а л а

6 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі - Знам'янська РДА) про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Знам'янський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 31 березня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Апеляційний суд Кіровоградської області 15 червня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнив частково, ухвалив: визнати незаконним та скасувати наказ начальника відділу освіти Знам'янської РДА від 14 вересня 2015 року про звільнення ОСОБА_4 з 15 вересня 2015 року з посади директора Трепівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Знам'янської районної ради Кіровоградської області за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків; поновити ОСОБА_4 на посаді директора вказаної школи з 15 вересня 2015 року; стягнути з відділу освіти Знам'янської РДА на користь ОСОБА_4 49 тис. 593 грн 15 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (обчисленого без вирахування податків та інших обов'язкових платежів), 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 303 грн 5 коп. сплаченого нею судового збору за подачу апеляційної скарги, а також 551 грн 20 коп. судових витрат в дохід держави.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу відділу освіти Знам'янської РДА задовольнила, рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 червня 2016 року скасувала, рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2016 року залишила в силі.

22 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулась до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме пункту 3 статті 40, частини першої статті 147, статей 148, 149 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

На обґрунтування підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня і 27 липня 2011 року, 20 травня, 9 і 30 вересня, 21 жовтня, 9 і 23 грудня 2015 року, 22 червня 2016 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваному судовому рішенні, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 15 лютого 2017 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, суд касаційної інстанції, залишивши в силі рішення суду першої інстанції, погодився з його висновком про відсутність правових підстав для поновлення позивачки на роботі з огляду на те, що звільнення ОСОБА_4 відбулося без порушення вимог трудового законодавства, оскільки роботодавець при її звільненні дотримався процедури звільнення працівника з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Разом з тим в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- в ухвалах від 8 червня і 27 липня 2011 року, 20 травня, 9 і 30 вересня, 21 жовтня, 9 грудня 2015 року суд касаційної інстанції, направивши справи на новий розгляд, указав на порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справ;

- в ухвалі від 23 грудня 2015 року суд касаційної інстанції, направивши справу в частині вирішення вимог щодо поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив про порушення судами вимог статей 212 - 214, 316 ЦПК України та необхідність під час нового розгляду встановити фактичні обставини справи, визначитися з характером спірних правовідносин, перевірити доводи сторін і надати їм належну правову оцінку;

- в ухвалі від 22 червня 2016 року суд касаційної інстанції, залишивши без змін судові рішення, погодився з їх висновками про наявність правових підстав для поновлення позивача на роботі та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на те, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його подальше звільнення відбувалося з порушення норм трудового законодавства; при цьому суди дійшли висновку про те, що представник відповідача не довів належними та допустимими доказами конкретної вини позивача (що стало підставою для його звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України); крім того, суди врахували, що наказ про оголошення позивачу догани відповідним судовим рішенням скасовано, а доказів на підтвердження факту вчинення позивачем дисциплінарного проступку не надано, отже, відсутні підстави для його звільнення.

Порівняння наведених судових рішень із судовим рішенням суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до відділу освіти Знам'янської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко