Провадження № 2/127/1374/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

11.12.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради, Служби у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення порядку користування будинковолодінням та земельною ділянкою, -

встановив:

ОСОБА_1, який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про становлення порядку користування будинковолодінням та земельною ділянкою. Позов мотивовано тим, що 21.08.2008року ОСОБА_1 отримав у спадщину 17/25 часток будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель та спору АДРЕСА_1. 02.03.2015року ОСОБА_2 отримала у спадщину 4/25 часток будинковолодіння, що складається з двох житлових будинків з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1. Таким чином, ОСОБА_1 та його дочці ОСОБА_2 належить на праві власності 21/25 частки будинковолодіння під АДРЕСА_1. Решта часток зазначеного будинковолодіння, а саме 4/25 належить відповідачу. Відповідно до відомостей інвентаризаційної справи загальна площа земельної ділянки на якій розташовані будівлі і споруди складає 1294кв.м. Дана земельна ділянка перебуває у постійному користуванні. Порядок користування земельною ділянкою між позивачем і відповідачем не встановлений в зв'язку з відмовою останньої. Просить визначити порядок користування земельною ділянкою будинковолодіння під АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для спільного використання 21/25 частку зазначеної земельної ділянки.

Ухвалою суду від 03.12.2015року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницьку міську раду.

11.01.2016року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог залучено Службу у справах дітей Вінницької міської ради.

04.02.2016 року представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просить визначити порядок володіння та користування спільним майном, що розташований у АДРЕСА_1 відповідно до часток у праві спільної часткової власності. Визначити порядок користування земельною ділянкою будинковолодіння АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для спільного використання 21/25 частку зазначеної земельної ділянки.

22.02.2016 року представник позивача надав суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просив виділити в натурі 21/25 частку житлових будинків, господарських будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Визначити порядок користування земельною ділянкою будинковолодіння АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для спільного використання частину зазначеної земельної ділянки ,яка відповідає 21/25 частці у їх праві власності на житлові будинки, господарські будівлі та споруди.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Адвокат Шевчук А. А., який представляв інтереси відповідачки, в судовому засіданні зазначив, що розірвав з відповідачкою договір про надання правової допомоги, оскільки відповідачка не відповідала на його дзвінки та залишив судове засідання.

Представник третьої особи Вінницької міської ради в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з'явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. При винесені рішення просить врахувати інтереси дитини.

Враховуючи думку учасників судового процесу, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.03.2009року ОСОБА_1 є власником 17/25 часток будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 (а.с.2).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2015року ОСОБА_2 є власником 4/25 часток будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 (а.с.3).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.06.1993року ОСОБА_3 є власником 4/25 часток будинковолодіння з відповідною часткою господарських будівель АДРЕСА_1 (а.с.77).

Рішенням виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від15.07.1971року №488 виконком міської ради депутатів трудящих вирішив затвердити протокол засідання земельної комісії від 26.12.1970року №9 про відведення земельних ділянок громадянам м. Вінниці під індивідуальне житлове будівництво. Згідно даного протоколу комісія вирішила затвердити рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 27.11.1946року №44 про відводу ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_2 (а.с.86-88).

Протоколом комісії квартального комітету №9 м. Вінниці від 13.04.2000року встановлено, що по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 1233 кв.м. розташовано два будинки у яких проживає три сім'ї, що мають відповідні права на частини цієї присадибної ділянки: ОСОБА_6, якій належить 17/25 частин земельної ділянки, тобто 838,44кв.м.; ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1, його інтереси представляє його дружина ОСОБА_8, що проживає у будинку) якому належить 4/17 частин земельної ділянки, тобто 197,28кв.м.; ОСОБА_3, якій належить 4/17 частини земельної ділянки, тобто 197,28кв.м. Частина подвір'я використовується як територія загального користування, загальною площею 150,0кв.м. і до спільного використання цієї площі мешканці взаємних претензій не мають. (а.с.89).

Відповідно до копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який виготовлений станом на 20.06.2014року встановлено, що до складу домоволодіння АДРЕСА_1 входять наступні будівлі та споруди: житловий будинок літ. «А»; прибудова літ. «а»; прибудова літ. «а1» (збудовано самочинно); житловий будинок літ. «Б»; ганок; ганок; погріб літ. «п/З1»; сарай літ. «З2»; гараж літ. «З»; теплиця літ. «З1»; убиральня літ. «Е»; сарай літ. «Г»; навіс літ. «г»; огорожа №1; огорожа №2.

Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до вимог ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо згоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом кожного з співвласників майно ділиться в натурі.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними.

Відповідно до п. 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, - поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень ст. 356 ЦК України вбачається, що позивач і відповідачі є суб'єктами спільної часткової власності.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Частинами 1, 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Згідно висновку №366 оціночно - будівельної, будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи від 04.10.2017року вбачається, що таким передбачено 3 варіанти виділу в натурі 21/25 частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у домоволодінні АДРЕСА_1. Зокрема за першим варіантом пропонується співвласникам 17/25 частки ОСОБА_1 та 4/25 частки ОСОБА_2 виділити житловий будинок літ. «Б», Ганок, Ганок, погріб літ. «п/З1», сарай літ. «З2», гараж літ. «З», теплиця літ. «З1», огорожа №2. Відхилення від ідеальної частки - 33478,00грн., частка після виділу в натурі 80/100 - (20/25). Співвласнику 4/25 частки ОСОБА_3 виділити житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», убиральня літ. «Е», сарай літ «Г», навіс літ. «г1». Відхилення від ідеальної частки + 33 478грн., частка після виділу в натурі 20/100 (5/25). За другим варіантом - співвласник 17/25 частки ОСОБА_1, 4/25 частки ОСОБА_2 виділити житловий будинок літ. «Б», Ганок, Ганок, Убиральня літ. «Е», погріб літ. «п/З1», сарай літ. «З2», гараж літ. «З», теплиця літ. «З1», сарай літ. «Г», навіс літ. «г1», огорожа №2. Відхилення від ідеальної частки - 18122,00грн., частка після виділу в натурі 82/100 - (41/50). Співвласнику 4/25 частки ОСОБА_3 виділити житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а». Відхилення від ідеальної частки + 18122,00грн., частка після виділу в натурі 18/100 (9/50). За третім варіантом - співвласник 17/25 частки ОСОБА_1, 4/25 частки ОСОБА_2 виділити частину житлового будинку літ. «А», загальною площею 12,1 кв.м., а саме: частина кімнати 1-4 площею 12,1 кв.м., житловий будинок літ. «Б», Ганок, Ганок, Убиральня літ. «Е», погріб літ. «п/З1», сарай літ. «З2», гараж літ. «З», теплиця літ. «З1», огорожа №2. Відхилення від ідеальної частки - 35,00грн. (більше), частка після виділу в натурі 84/100 - (21/25). Співвласнику 4/25 частки ОСОБА_3 виділити частину житлового будинку літ. «А» загальною площею 32,1 кв.м., а саме: коридор 1-2 площею 5,5 кв.м., кімната 1-3 площею 22,0 кв.м., частина кімнати 1-4 площею 4,6 кв.м., прибудова літ. «а», Сарай літ. «Г», навіс літ. «г1». Відхилення від ідеальної частки - 35,00грн. (менше), частка після виділу в натурі 16/100 (4/25) (Т№1а.с.171-233).

Відповідно до положень п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Згідно з ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Із змісту ст. 158 ЗК України вбачається, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

На підставі ч.1 п.19 Пленуму ВСУ № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд тощо.

Пленум Верховного Суду України у п.21 постанови №7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що, виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі й тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд у випадках, коли жилий будинок було поділено в натурі, бере відповідно до ст. 88 ЗК України до уваги цю угоду при вирішенні спорів між ними. Якщо до вирішення судом спору земельна ділянка перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у будинку на час виникнення спільної часткової власності.

Згідно з ч.2 п.21 Пленуму Верховного Суду України суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протилежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Згідно висновку №366 оціночно - будівельної, будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи від 04.10.2017року експертом надано п'ять варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,1190га домоволодіння АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 із врахуванням можливості проходу з вулиці на подвір'я та можливість нормального користування житлового будинку та господарськими будівлями і здійснення догляду за ним. Крім того, надано п'ять варіантів встановлення порядку корсиутвання земельною ділянкою площею 0,1013га домоволодіння АДРЕСА_1 з урахуванням рішення №488 виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 15.06.1971року.

Згідно ч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на встановленні порядку користування земельної ділянки згідно додатку 5 варіанту 3, однак суд вважає за необхідне в цій частині відмовити, оскільки даний варіант наданий без урахування рішення №488 виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 15.06.1971року, яким затверджено рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих від 27.11.1946року №44 про відведення земельної ділянки для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_2.

Суд вважає, що встановлення порядку користування земельною ділянкою належить провести відповідно до додаткового 11 варіанту №3 встановлення порядку користування земельною ділянкою будинковолодіння АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для спільного використання частину зазначеної земельної ділянки, яка відповідає 21/25 частці у їх праві власності на житлові будинки, господарські будівлі та споруди, згідно якого співвласникам 21/25 частки домоволодіння ОСОБА_1, ОСОБА_2 виділяється ідеальна частка співвласників в земельній ділянці - 851,0кв.м., земельна ділянка спільного користування - 20 кв.м., земельна ділянка, яку пропонується виділити у індивідуальне користування - 803 кв.м., разом -823кв.м., відхилення від ідеального значення -28,0 кв.м. Співвласнику 4/25 частки домоволодіння ОСОБА_3 виділяється ідеальна частка співвласників в земельній ділянці - 162,0кв.м., земельна ділянка спільного користування - 20 кв.м., земельна ділянка, яку пропонується виділити у індивідуальне користування - 170,0 кв.м., разом -190,0кв.м., відхилення від ідеального значення + 28,0 кв.м.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість виділення в натурі 21/25 частку житлових будинків, господарських будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно додатку №3 варіанту 2 висновку експерта №366 виготовлено «Подільським центром судових експертиз» 04.10.2017року та встановлення порядку користування земельною ділянкою будинковолодіння АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для спільного використання частину зазначеної земельної ділянки, яка відповідає 21/25 частці у їх праві власності на житлові будинки, господарські будівлі та споруди, згідно додатку №11 варіанту 3 висновку експерта №366 виготовлено «Подільським центром судових експертиз» 04.10.2017року.

Згідно ст. 86 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 4900,00 грн. у відшкодування витрат по оплаті за проведення експертизи.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1280,00гривень судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 317, 319, 321, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 88, 120, 152, 158 ЗК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 86, 88, 212- 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Виділити в натурі 21/25 частку житлових будинків, господарських будівель та споруд, що розташовані у АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно додатку №3 варіанту 2 висновку експерта №366 виготовлено «Подільським центром судових експертиз» 04.10.2017року.

Встановити порядок користування земельною ділянкою будинковолодіння АДРЕСА_1, виділивши ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для спільного використання частину зазначеної земельної ділянки, яка відповідає 21/25 частці у їх праві власності на житлові будинки, господарські будівлі та споруди, згідно додатку №11 варіанту 3 висновку експерта №366 виготовлено «Подільським центром судових експертиз» 04.10.2017року.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 4900,00 грн. у відшкодування витрат по оплаті за проведення експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1) на користь держави 1280,00гривень судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: