Справа № 337/3037/17
Провадження № 2/337/1409/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Коваленко В.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення порядку користування квартирою що є спільній частковій власності

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 у якому вказав, що йому та відповідачам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1, кожному по 1/3 частині. Спірна квартира є двокімнатною, житлова площа складає 30.2 кв.м., у тому числі одна кімната 13,3 кв.м., друга кімната 16,9 кв.м., кухня 9,5 кв.м., вбиральня 1 кв.м., ванна кімната 2,5 кв.м., коридор 7,1 кв.м., лоджія 1,8 кв.м., загальна площа квартири 52,1 кв.м., кімнати в квартирі є ізольовані. Оскільки він та відповідачі не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, відповідачі чинять перешкоди у користуванні квартирою та періодично не пускають до неї, він змушений звернутися до суду з вимогою встановити порядок користування квартирою, в добровільному порядку визначити порядок користування житловим будинком не можуть. Просить суд встановити порядок користування квартирою наступним чином: у його користування виділити житлову кімнату площею 13,3 кв.м., в загальному користуванні залишити: кухня 9,5 кв.м., вбиральня 1 кв.м., ванна кімната 2,5 кв.м., коридор 7,1 кв.м., судові витрати покласти на відповідачів.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги просить їх задовольнити. Суду також пояснив, що він отримав квартиру у 2005 році, та в ній не проживав із за доньки, яку пустив до квартири, проживав у своєї матері. Колишня дружина не приймала участі в отриманні квартири. Приватизували квартиру на трьох осіб. Його до квартири не пускають, змінили замки, ключі від квартири у нього були до 2016 року. До цього він приходив до квартири, платив за комунальні послуги. Він бажає проживати у квартирі, щоб йому ніхто не заважав, так як йому потрібно ходити до поліклініки у звязку з поганим станом здоровя. 30.11.2012 року розірвав шлюб з відповідачкою ОСОБА_5 Друга дружина проживає у своєму будинку, а він проживає у матері і за нею доглядає.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 надали письмові заперечення на позов у яких вказали, що у 2005 році ОСОБА_3 отримав від держави спірну квартиру АДРЕСА_2 на сім'ю, яка складалась на той час з трьох осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, але з цього часу зовсім не проживав і не проживає у вказаній квартирі (тільки там зареєстрований). Ніяких перешкод у користуванні спільною квартирою ніхто з відповідачів ніколи не чинив позивачу. Жодного разу за цей час позивач не намагався вселитися у спірну квартиру і не звертався з відповідним позовом до суду. Добровільно визначити порядок користування спірною квартирою позивач ніколи не намагався та не отримували від нього жодної пропозиції стосовно цього питання. Відомо, що позивач досить тривалий час перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою, а тому не зрозуміло його бажання встановити порядок користування спірною квартирою. Він постійно мешкає з невідомою жінкою на протязі останніх 15 років, у якої є власне житло. Крім того, у його матері - ОСОБА_7 також є у власності трикімнатна квартира. Тому зовсім не зрозуміло, чому через 12 років свого не проживання у спірній квартирі, позивач звернувся до суду і намагається обмежити їх у належному праві користування квартирою та в праві власності. У минулому році ОСОБА_3 висловлював намір зайняти маленьку кімнату у спірній квартирі та здавати її в оренду. 12 червня 2009 року ОСОБА_5О.(зараз ОСОБА_4) зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, з яким постійно проживає у спірній квартирі. В червні 2012 року отримали свідоцтво №355 від районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району про те, що їм належить на праві спільної часткової власності в рівних долях - по 1/3 частині квартира АДРЕСА_3. Загальна площа вказаної квартири становить 52,1 кв.м., житлова 30,2 кв.м. 24 лютого 2017 року в сім'ї ОСОБА_8 народились діти, які зареєстровані за адресою спірної квартири, тому зробили ремонт в квартирі за свої гроші, на який витратили понад 150000 грн. Позивач не дав жодної гривні на ремонт спільної квартири. ОСОБА_3 понад 12 років не давав та не сплачував сам за надані житлово комунальні послуги: опалення, вивіз ТПВ, утримання будинку, які є обовязковими усіх власників житла На цей час у кімнаті (в якій повністю закінчено ремонт) площею 13,3м. проживає сім'я ОСОБА_4, а в кімнаті площею 16,9 м.кв. (в якій ремонт ще не закінчено постійно проживає ОСОБА_5 та надає допомогу своїй доньки, яка знаходиться

декретній відпустці, доглядати за онуками. Позивач просить суд виділити йому в окреме користування кімнату 13,3 кв.м., розмір якої більше від його частки житлової площі квартири на 3,3 кв.м., що призведе до обмеження належного права користування спірною квартирою і права власності інших співвласників.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 з позовом не згодна, суду пояснила, що про розірвання шлюбу вона дізналась із позовної заяви, позивач про цеце їй не казав. За квартиру він сплачував раз в три роки по 30 грн., а вона з донькою платили за все. У її доньки народилися діти і зараз у квартири проживають чотири особи. У квартирі самі зробили ремонт за великі гроші. Ключі у позивача є і були, він приходив тайно, та пропадали речі. Останній раз приходив до квартири 28 травня. Вважає, що моральний облік позивача не дозволяє йому знаходитись у одній квартирі з малолітніми дітьми, та взагалі позивач у кімнаті проживати не збирається. Просить у позові відмовити.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 пояснив, що позивачеві ніхто перешкод не чинив, встановили вхідні двері так як позивач приходив в алкогольному спянінні, зникали речі, за квартиру не сплачував у повному обсязі. При задоволенні заявлених позовних вимог позивача, будуть порушуватися права інших спів володільців квартири. Просить у позові відмовити.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вони з позивачем вже як пять років перебувають у шлюбі. З 2009 року і до 2016 року вони разом жили у спірній квартирі у маленькій кімнаті, були ключі, приїжджали періодично, бувало ночували. ОСОБА_4 разом з співмешканцем проживали у великій кімнаті де є лоджія. Відповідачку ОСОБА_5 не бачила. У квартирі залишились речі такі як телевізор, куточок, ліжко, постільна білизна. Позивач у 2005 році отримав квартиру. Вони з позивачем разом проживають біля 16 років, спочатку проживали у його матері по вул. Авраменко, потім у спірній квартирі, потім знову у матері. Спірна квартира була приватизована у 2012 році. Останній раз у квартирі були 28 травня. Позивач не може потрапити до квартири, бо поставили вхідні тамбурні двері у спільному коридорі, та ключі не дають.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, вислухавши пояснення сторін, свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 355 від 21.06.2012 року, витягу про державну реєстрацію прав від 19.07.2012 року, квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, кожному по 1/3 частки.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру, квартира АДРЕСА_4 загальною площею 52,1 кв.м., житловою площею 30,2 кв.м., складається з двої ізольованих кімнат житловою площею 13,3 кв.м., та 16,9 кв.м., а також з кухні 9,5 кв.м., вбиральні 1 кв.м., ванної кімнати 2,5 кв.м., коридору 7,1 кв.м., лоджії 1,8 кв.м.

Відповідно до акту обстеження від 23.11.2017 року, спірна квартира знаходиться у технічно справному стані, переплануванні не проводилось, у квартирі виконаний ремонт.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд вважає, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Оскільки в даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею, то застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення з забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним, суд вважає не обов'язковим.

Суд вважає необхідним виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно і вважає допустимим відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року у справі № 6-1500цс15.

Враховуючи відсутність взаємної згоди сторін на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист, з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою.

Згідно до наданих суду документів, у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Наявність у спірній квартирі інших зареєстрованих осіб, на переконання суду, не можуть слугувати підставою для позбавлення, або обмеження власника користуватися своїм майном.

Відповідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 є власницею земельної ділянки та квартири АДРЕСА_5.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Посилання відповідачів на не сплату позивачем у повному обсязі необхідних платежів за квартиру, неможливість спільного проживання, не є предметом розгляду даного спору, і не приймаються судом до уваги.

При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними і рівними (1/3 частка кожному), на ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру кожної із сторін припадає 17,366 кв.м. загальної площі та 10,06 кв.м. житлової площі. Кімнати, яка б відповідала розміру ідеальної частки кожної зі сторін, в квартирі немає. Разом з тим, згідно з технічним планом спірної квартири в ній є дві ізольовані житлові кімнати №5, площею 13,3 кв.м. та №6 площею 16,9 кв.м., з прилеглою лоджією. Перевищення ідеального розміру частки, для кожного з інших двох співвласників квартири складає по 1,62 кв.м.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що запропонований позивачем порядок користування квартирою не призведе до суттєвого порушення прав та законних інтересів відповідачів, як співвласників квартири.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88 ЦПК України, ст. 150, 155 ЖК України, ст. 319, 321, 356, 358, 391 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою 30 в будинку 14 по вул. Дорошенка в м. Запоріжжя, виділивши у користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 13,3 кв.м.

В загальному користуванні залишити кухню 9,5 кв.м., вбиральню 1 кв.м., ванну кімнату 2,5 кв.м., коридор 7,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_4(ІНФОРМАЦІЯ_2, іпн НОМЕР_1), ОСОБА_5(ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_4, іпн НОМЕР_3) сплачений судовий збір у розмірі 640 грн., по 320(триста двадцять) грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня оголошення.

Суддя: