АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 754/2199/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц/796/2062/2017Головуючий у суді першої інстанції - Панченко О.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_4,

відповідача ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя набутого ними в шлюбі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1984 по 12.09.2013. За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було нажито і набуто у власність рухоме і нерухоме майно, яке мирним шляхом поділити не виявилось можливим, тому вона була вимушена звернутися до суду з даним позовом. З урахуванням уточнень просила суд поділити майно, що є їх з відповідачем спільною власністю: визнати їх спільною сумісною власністю квартиру АДРЕСА_1, вартістю 1 486 137,00 грн.; виділити їй в натурі квартиру АДРЕСА_2, вартістю 1 220 709,00 грн., оскільки це є її єдиним місцем проживання; виділити їй транспортний засіб «Mitsubishi L 200», 2008 р.в., д/н НОМЕР_1, вартістю 196 000,00 грн.; визнати за нею право власності на 1/5 ідеальну частку у квартирі АДРЕСА_1, вартістю 296 860,00 грн. Відповідачу виділити гаражний бокс НОМЕР_6 ряд НОМЕР_9, розташований по вул. Закревського, 93 в АГК «Північ» вартістю 196 330,00 грн., визнати за ним право власності на 4/5 ідеальних часток у квартирі АДРЕСА_1 вартістю 1 189 277,00 грн. та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

В свою чергу відповідач ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивував тим, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі ним та позивачем було придбано наступне майно: квартира АДРЕСА_2; транспортні засоби «Мitsubishi L 200», 2008 р.в., д/н НОМЕР_1 та «ТОYОТА САМRI», 2006 р.в., д/н НОМЕР_2. Автомобіль «ТОYОТА САМRI» був подарований їх сину ОСОБА_7 на день народження до його 25-річчя за усною згодою його та позивача, якої вони дійшли ще перебуваючи у зареєстрованому шлюбі. В 2000 році він був прийнятий до АГК «Північ» і йому як члену кооперативу було надано у користування гаражний бокс НОМЕР_6. Вказаний гаражний бокс не належить йому на праві власності, тому поділу між ним та позивачем не підлягає. З січня 2013 року він та позивач припинили підтримувати шлюбно-сімейні стосунки, не вели сумісного господарства, хоча і проживали в одній квартирі. Квартиру АДРЕСА_1 він придбав в серпні 2014 року, коли вже не проживав з дружиною за кошти, які заробив після розлучення з нею, а також за кошти отримані після продажу будинку після смерті батька, який він з братом отримали у спадок, крім того він позичив кошти у синів. Оскільки дана квартира була ним придбана вже після розлучення і за власні кошти, вважає, що вона є його приватною власністю. Просив суд в порядку поділу майна, що є їх спільною власністю визнати за ним та за ОСОБА_3 право власності за кожним на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, визнати за ним право власності на автомобіль «Mitsubishi L 200», 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, а різницю вартості Ѕ частини в сумі 98 000,00 грн. він згоден сплатити ОСОБА_3

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.12.2016 позовні вимоги ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 49,30% квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку поділу майна подружжя право власності на:

- 24,65% квартири АДРЕСА_1;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_2;

- Ѕ частину транспортного засобу «Mitsubishi L 200», 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3.

Визнано за ОСОБА_5 в порядку поділу майна подружжя право власності на:

- 24,65% квартири АДРЕСА_1;

- Ѕ частину квартири АДРЕСА_2;

- Ѕ частину транспортного засобу «Mitsubishi L 200», 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В задоволенні іншої частини зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у відшкодування судових витрат 2 067,00 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 у відшкодування судових витрат 1 050,00 грн. судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Скасовано арешт, що був накладений за ухвалою суду від 14.03.2016 на транспортні засоби: «Mitsubishi L200», 2008 р.в., д/н НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_3 та «Toyota Camri», 2006 р.в. кузов № НОМЕР_4, д/н НОМЕР_5, а також квартиру АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі та відмовити в задоволенні первісного позову.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали власну апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, а апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні також підтримали власну апеляційну скаргу і просили її задовольнити, натомість заперечили проти задоволення апеляційної скарги позивачки і просили її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду не в повній мірі відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Так, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.10.1984 по 12.09.2013.

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано наступне майно:

- квартира АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 29.04.2002) (Т.1, а.с. 10);

- автомобіль «ТОYОТА САМRI», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 (придбаний 31.08.2006) (Т.1, а.с. 182);

- автомобіль «Mitsubishi L 200», 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 (придбаний 02.03.2010) (Т.1, а.с. 183).

Також, відповідно до договору про відступлення права вимоги № 6-65/ДБК(у) від 14.06.2013, укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ТОВ «ДБК», ОСОБА_5 набув право вимоги на об'єкт - майнові права на квартиру АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 6-65/ДБК від 07.06.2013, який укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «ДБК». Згідно із п. 2.3. вказаного договору, за передачу права вимоги ОСОБА_5 сплатив ОСОБА_8 294 000,00 грн. Решта суми у розмірі 302 402,40 грн. сплачена ОСОБА_5 на користь ТОВ «ДБК» 04.07.2014, тобто після розірвання шлюбу (Т.2, а.с. 1, 2, 8)

Вирішуючи питання про застосування норм права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, слід керуватись вимогами ст. 60 СК України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст. 70 СК України закріплено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до вимог ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, а також жодним із подружжя не надано згоди на отримання грошової компенсації і жодним не внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, враховуючи те, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна в натурі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що слід визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності сторін. Підстави передбачені ст. 70 СК України, які б дозволяли відступити від засади рівності часток подружжя відсутні.

Відповідно до ст. 71 СК України, спільне майно подружжя підлягає поділу в натурі. Відповідно до п. 25 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі коли неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Крім того, частинами 3, 4 ст. 71 СК України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Жодна зі сторін не виявила бажання компенсувати іншій стороні різницю у вартості майна, оскільки не внесла на депозит суду відповідну суму.

Таким чином, колегія суддів вважає законним і справедливим поділ майна між сторонами в рівних частках, зокрема, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_3 та за ОСОБА_5 право власності по Ѕ частці квартири АДРЕСА_2 та Ѕ частці автомобіля «Mitsubishi L 200», 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1, залишивши майно у їх спільній частковій власності, оскільки сторони не дійшли згоди щодо виділення комусь одному цілого майна, або ж сплату компенсації.

Що стосується поділу квартири АДРЕСА_1, то суд першої інстанції правомірно виходив з того відповідно до договору про відступлення права вимоги № 6-65/ДБК(у) від 14.06.2013, укладеного між ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ТОВ «ДБК», ОСОБА_5 набув право вимоги на об'єкт - майнові права на квартиру АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 6-65/ДБК від 07.06.2013, який укладений між ОСОБА_8 та ТОВ «ДБК». Згідно із п. 2.3. вказаного договору, за передачу права вимоги ОСОБА_5 сплатив ОСОБА_8 294 000,00 грн. Решта суми у розмірі 302 402,40 грн. сплачена ОСОБА_5 на користь ТОВ «ДБК» 04.07.2014, тобто після розірвання шлюбу (Т.2, а.с. 1, 2, 8)

Водночас, слід зазначити, що твердження ОСОБА_5 про те, що вказана квартира є його особистою власністю, оскільки була повністю придбана ним після розірвання шлюбу, не ґрунтуються на наявних у справі доказах. Суд першої інстанції надав належну оцінку договору купівлі-продажу майнових прав № 6-65/ДБК від 07.06.2013, договору про відступлення права вимоги № 6-65/ДБК(у) від 14.06.2013 та довідці ТОВ «ДБК», наданої на запит суду, з яких вбачається, що ОСОБА_5 набув майнові права на квартиру у червні 2013 та сплатив грошові кошти в сумі 294 000,00 грн. перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

При визначенні розміру часток сторін у вказаній квартирі суд вірно застосував норму права та дійшов висновку, що частка ОСОБА_5 в цій квартирі, яка дорівнює розміру внеску в сумі 302 402,40 грн. є його особистою власністю, а інша частка, яка дорівнює сумі у розмірі 294 000,00 грн. підлягає поділу між подружжям порівну, оскільки ці кошти були сплачені ОСОБА_5 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі.

Навівши відповідні розрахунки суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що частка у розмірі 49,30% повинна бути поділена порівну між сторонами, що становить 24,65 % кожному. Відповідно 50,70% квартири є особистою власністю ОСОБА_5 Таким чином, ОСОБА_5 у спірній квартирі належить частка у розмірі 75,35 % (50,70 + 24,65), а ОСОБА_3 - 24,65 %.

Разом з цим, слід зазначити, що суд першої інстанції, обчислюючи ідеальну частку кожного із подружжя у квартирі, допустився арифметичної помилки, визначивши частку в десятковому дробі. У зв'язку з цією помилкою, виникає технічна неможливість реєстрації частки, у вигляді такого дробу, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки частка в нерухомому майні повинна бути виражена завжди виключно у вигляді простого дробу. Крім цього, не врахування в судовому рішенні іншої частки, яка є особистою власністю сторони та не здійснивши поділ квартири в цілому з визначенням часток кожного подружжя, також робить не можливим проведення державної реєстрації права власності нерухомого об'єкта в цілому.

Отже, ідеальна частка кожного подружжя у квартирі складає - 754/1000 (частка ОСОБА_5) та 246/1000 (частка ОСОБА_3).

Таким чином, в порядку поділу спільного майна подружжя слід визнати за ОСОБА_5 право власності на 754/1000 часток квартири АДРЕСА_1 та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на 246/1000 часток квартири АДРЕСА_1.

Що стосується відмови суду у поділі автомобіля «ТОYОТА САМRI», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_2, то слід зазначити наступне.

Встановлено і не заперечується сторонами, що вказаний автомобіль був придбаний під час шлюбу сторін, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу, а також після пред'явлення ОСОБА_3 позову до суду (16.02.2016) вказаний автомобіль за договором купівлі-продажу від 20.02.2016 був відчужений ОСОБА_5 сину ОСОБА_7, без згоди ОСОБА_3 (Т.2., а.с. 63). Отже, твердження відповідача про те, що автомобіль був подарований сину, з яким погодився суд першої інстанції, не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 19.04.2016, найбільш ймовірна ринкова вартість автомобіля «ТОYОТА САМRI», д.н.з. НОМЕР_2 на дату оцінки складає 296 530 грн. 00 коп.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 Постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При цьому, необхідно зазначити, що саме з оціненої ринкової вартості автомобіля слід виходити визначаючи розмір компенсації, оскільки вартість зазначена у договорі купівлі-продажу автомобіля у розмірі 50 000,00 грн., є заниженою, що не заперечувалось ОСОБА_7, який вказав, що при переоформленні автомобіля в органах державної автомобільної інспекції ним вказана вартість на власний розсуд без проведення оцінки транспортного засобу і визначення його дійсної ринкової вартості.

Таким чином, враховуючи вимоги закону та виходячи з засад розумності та справедливості, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 компенсації вартості Ѕ частки автомобіля «ТОYОТА САМRI», д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 148 265,00 грн. (296 530,00 : 2).

Щодо вимог ОСОБА_3 про поділ гаражного боксу НОМЕР_6 ряд НОМЕР_9, розташованого по вул. Закревського, 93 в АГК «Північ», то такі вимоги не можуть бути задоволені з огляду на те, що як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, право власності на вказаний гаражний бокс не зареєстроване у встановленому законом порядку за ОСОБА_5 і він знаходиться у нього в користуванні, а відтак вказаний гаражний бокс не може бути предметом поділу майна подружжя.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційних скарг, а відтак рішення суду першої інстанції, у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог первісного та зустрічного позовів.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат судом апеляційної інстанції встановлено, що при зверненні до суду з позовом ОСОБА_3 сплачено судовий збір у розмірі 4 134,00 грн. (Т.1, а.с. 1), а також подаючи заяву про збільшення позовних вимог сплачено ще 2 756,00 грн. (Т.1, а.с. 60), а всього 6 890,00 грн.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_5 сплачено судовий збір у розмірі 2 100,00 грн. (Т.1, а.с. 176).

Крім цього, сторони оскаржуючи судове рішення в апеляційному порядку за подання апеляційної скарги сплатили: ОСОБА_3 - 7 579,00 грн. (Т.2, а.с. 33) та ОСОБА_5 - 2 430,00 грн. (Т.2, а.с. 42).

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи зміст первісних та зустрічних вимог, загальну вартість майна, яке є предметом поділу, а також часткове задоволення як первісних так і зустрічних вимог сторін, колегія суддів приходить до висновку про можливість відшкодування сторонами одна одній понесених судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та за зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) право власності на:

Ш 246/1000 часток квартири АДРЕСА_1;

Ш Ѕ частку квартири АДРЕСА_2;

Ш Ѕ частку автомобіля «Mitsubishi L 200», 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1;

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_8) право власності на:

Ш 754/1000 часток квартири АДРЕСА_1;

Ш Ѕ частку квартири АДРЕСА_2;

Ш Ѕ частку автомобіля «Mitsubishi L 200», 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1;

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_8) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) компенсацію вартості Ѕ частки автомобіля «ТОYОТА САМRI», 2006 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 148 265 (сто сорок вісім тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 00 коп.

У задоволенні інших частин заявлених ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_8) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7 579 (сім тисяч п'ятсот сімдесят дев'ять) грн. 00 коп., а всього 14 469 (чотирнадцять тисяч чотириста шістдесят дев'ять) грн. 00 грн. у відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_7) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_8) судовий збір за подання зустрічної позовної заяви у розмірі 2 100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 430 (дві тисячі чотириста тридцять) грн. 00 коп., а всього 4 530 (чотири тисячі п'ятсот тридцять) грн. 00 коп. у відшкодування судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва