Справа №: 671/313/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Павлової А.С.,

за участі: секретаря Козак Г.А.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Волочиської міської обєднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСАНОВИВ:

02 березня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Волочиської міської обєднаної територіальної громади про визнання права власності на спадкове майно. Позов мотивувала тим, що 26 травня 2015 року померла її мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої, в тому числі, належить житловий будинок, що розташований по вул. Миру, 51 в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя спадкодавець склала заповіт на все майно на користь ОСОБА_3, який у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини. Таким чином вона єдиний спадкоємець першої черги за законом після смерті матері. 01.02.2016 вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок вона не в змозі, оскільки правовстановлюючих документів на нього за життя спадкодавця не видавалося. Вище вказаний житловий будинок був побудований ОСОБА_4, яка була головою двору і власником будинку та померла 30.05.1996. Її спадкоємцем була ОСОБА_2, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Оскільки іншого способу захисту своїх прав позивач не має, тому звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свій позов підтримала за обставин у ньому наведених, просила його задоволити.

Представник відповідача - Волочиської міської обєднаної територіальної громади в судове засідання не зявився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечив, при розгляді справи поклався на думку суду.

Враховуючи те, що відповідач скористався своїм правом, врегульованим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 1996 року в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області померла ОСОБА_4 (а.с. 5).

Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Миру, 51 в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області. Вартість даного будинку з господарськими будівлями становить 243293 гривні.

Факт належності житлового будинку ОСОБА_4 та його вартість підтверджується технічним паспортом на житловий будинок (а.с. 11-14), довідкою старости с. Ріпна, Сербинів № 83 від 06.02.2017 (а.с. 15).

Зокрема, Верховний Суд України у своєму рішенні № 6-137цс13 від 18.12.2013 висловив правову позицію, згідно з якої право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Як вбачається з характеристики будівель та споруд (а.с. 13) житловий будинок був побудований 1964 року; літня кухня -1975 року; погріб 1975 року; господарська будівля - 1974 року; сарай 1974 року.

Таким чином факт будівництва житлового будинку та господарських будівель у той час був підставою виникнення права власності на них.

Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

З положень постанови Ради міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР, Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженого Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З довідки старости с. Ріпна, Сербинів № 83 від 06.02.2017, яка видана на підставі даних по господарського обліку, слідує, що житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Миру, 51 в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області належав ОСОБА_4 (а.с. 15)

Земельна ділянка під вказаним житловим будинком також належала ОСОБА_4, що доводиться архівним витягом з рішення 14 сесії Федірківської сільської ради Волочиського району від 30 вересня 1993 року «Про приватизацію присадибних ділянок громадян» (а.с. 26).

Посвідкою про народження (а.с. 6), свідоцтвом про одруження (а.с. 7), довідкою старости с. Ріпна, Сербинів № 83 від 06.02.2017 (а.с. 15) доводиться, що єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 була її дочка ОСОБА_2, яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та спадковим майном. Остання не оформляла своїх спадкових прав (а.с. 10, 15).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

26 травня 2015 року в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області померла ОСОБА_2 (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, до складу якого входить успадкований нею після смерті ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований по вул. Миру, 51 в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

ОСОБА_2 за життя, 17.07.2014, склала заповіт, згідно якого все майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, все те, що буде належати їй на день смерті і на що матиме право, заповіла ОСОБА_3 (а.с. 3, зворот).

25.09.2015 ОСОБА_3 у встановленому законом порядку відмовився від прийняття спадщини (а.с. 44, зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування, заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Свідоцтвом про народження (а.с. 8), свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 9), довідкою старости с. Ріпна, Сербинів № 83 від 06.02.2017 (а.с. 15) стверджується, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

З копії матеріалів спадкової справи № 126/2015, заведеної щодо майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 44-53) вбачається, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину вчасно, звернувшись до нотаріальної контори за місцем її відкриття, із відповідною заявою. 01.02.2016 їй були видані свідоцтва про право на спадщину на належні ОСОБА_3 земельні ділянки.

Разом з тим, 27 лютого 2017 року приватним нотаріусом Волочиського районного нотаріального округу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 16).

Враховуючи вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, і при його задоволенні не будуть порушені права, свободи та інтереси третіх осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок; літню кухню; погріб; господарську будівлю; сарай.

Разом з тим, вимога визнати за позивачем право власності на веранду, яка була побудована 1999 року, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Відповідно до пункту 27 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

На сьогоднішній день, прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 № 79.

В порядку ст. 10 ЦПК України судом розяснювалося позивачеві норми про необхідність надання доказів, які б підтверджували законність спорудження вернади спадкодавцем в 1999 році у відповідності до чинного законодавства, однак ОСОБА_1 жодних доказів, які б підтверджували законність такого спорудження не було надано, як і не заявлялося жодних клопотань про їх витребування.

Відповідно до п. 6 ППВССУ від 30.03.2012 № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування".

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідних державних органів із заявою про прийняття забудови до експлуатації в порядку встановленому законодавством України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 392, 1216, 1223, 1269 ЦК України, ст.ст. 3, 57, 174 ч. 4, 212, 213, 215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок; літню кухню; погріб; господарську будівлю; сарай, що розташовані за адресою: вул. Миру, 51 в с. Ріпна Волочиського району Хмельницької області, в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2, яка померла 26 травня 2015 року та прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4, яка померла 30 травня 1996 року, і не оформила спадкових прав.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Хмельницької області через Волочиський районний суд Хмельницької області.

Повний текст рішення виготовлено 04.04.2017 о 12:45 год.

Суддя Павлова А.С.