РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 522/24391/16-ц

Номер провадження 2/522/5022/17

09 березня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ткаченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт її проживання з ОСОБА_3, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5 р., однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 25.05.2011 р. по ІНФОРМАЦІЯ_5 р.; змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3 та надати позивачу, спадкоємцеві четвертої черги спадкування за законом, право на спадкування в першу чергу спадкоємців за законом, а також визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позов обґрунтований такими обставинами. Померла ОСОБА_3 доводилася дружиною покійному рідному дядьку позивача - ОСОБА_4 Тривалий час позивач разом із батьками та її дядько з дружиною проживали в одному будинку по АДРЕСА_2 На момент смерті ОСОБА_4 у 2002 р. ОСОБА_3 було 75 років і вона залишилася одна, оскільки ані рідних, ані дітей в неї не було. При цьому вона потребувала сторонньої допомоги, оскільки страждала на ряд хронічних захворювань. Позивач постійно навідувала її, відвозила на прийом до лікарів, придбавала продукти харчування та ліки, винаймала їй прибиральницю по квартирі, сама допомагала по господарству. У 2010 році позивач оселилася у АДРЕСА_3, у зв'язку з цим, зважаючи на немалу відстань від центра міста, регулярне відвідування та надання допомоги ОСОБА_3 займало багато часу. Тому остання запропонувала переїхати до неї, аби не витрачати зайвий час на дорогу. Таким чином, наприкінці весни 2011 року позивач оселилася у квартирі померлої і протягом п'яти останніх років фактично проживала разом із нею однією сім'єю, доглядаючи її, ведучи спільний побут, здійснюючи спільні витрати, всіляко піклуючись про неї. На той час ОСОБА_3 виповнилося 84 роки, через що вона перебувала у безпорадному стані, не могла власними силами фізично і матеріально самостійно забезпечувати нормальні умови свого життя, у зв'язку з чим потребувала сторонньої допомоги. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Позивач вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус повідомила їй про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину та рекомендувала звернутися до суду. Водночас позивачу стало відомо, що її двоюрідна сестра ОСОБА_2 також само звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

Представник позивача у судове засідання не з'явилася, подала заяву про підтримання позову з проханням розглянути справу за її відсутності.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, проте подала до суду заяву про визнання позову з проханням розглянути справу за її відсутності. У своїй заяві відповідач також зазначила, що її двоюрідна сестра ОСОБА_1 дійсно, упродовж п'яти останніх років до смерті ОСОБА_3 постійно проживала разом із нею, здійснюючи за нею догляд, всіляко опікуючись нею та матеріально забезпечуючи. Відповідач також надавала допомогу ОСОБА_3, проте це носило радше періодичний, а не постійний характер.

Дослідивши письмові докази по справі та вивчивши матеріали справи, а також керуючись статтею 174 ЦПК України, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги належить задовольнити, зважаючи на такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_5 року померла ОСОБА_3 у віці 89 років, про що 29.09.2016 р. Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено відповідний актовий запис № 9824.

Як вбачається з матеріалів справи, з 1987 року ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2

Мати позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4), ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, були рідними сестрою та братом, їхні батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії НОМЕР_3 та НОМЕР_5, а також свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_4

Як вбачається зі свідоцтв про одруження серії НОМЕР_6 та про розірвання шлюбу серії НОМЕР_7, позивач змінила своє дівоче прізвище «ОСОБА_1» на прізвище «ОСОБА_1» після укладення шлюбу у 1969 році з ОСОБА_8. Після розірвання між ними шлюбу у 1980 році позивач залишила собі прізвище «ОСОБА_1».

Таким чином, чоловік покійної ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доводився позивачу рідним дядьком.

Підтримання родинних стосунків між ОСОБА_1, її матір'ю ОСОБА_5, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 підтверджується матеріалами фотофіксації, наданими позивачем.

За життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 набули на праві спільної часткової власності у рівних частках на підставі розпорядження органу приватизації від 07.06.1996 року № 79618 двохкімнатну квартиру, загальною площею 51,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1, про що видано свідоцтво про право власності на житло від 07.06.1996 року. Право власності на квартиру було зареєстровано за подружжям 27.08.1996 році в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 80 стр. 113, кн. 165 пр.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_4 помер, про що Відділом РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси було зроблено актовий запис № 5513 від 19.06.2002 року.

Після його смерті ОСОБА_3 успадкувала право власності на належну йому ? частку квартири за адресою: АДРЕСА_1, отримавши у Першій одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом від 21.01.2003 року за реєстр. № 10-234.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_3 виповнилося 75 років, дітей у них не було. ОСОБА_3 була ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується копією відповідного посвідчення у матеріалах справи, та страждала на ряд хронічних захворювань: серцево-судинну недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, про що свідчить довідка про причину смерті № 215 від 29.09.2016 р. У зв'язку з похилим віком та станом здоров'я ОСОБА_3 не могла власними силами фізично і матеріально самостійно підтримувати (забезпечувати) нормальні умови свого життя та потребувала сторонньої допомоги.

Згідно з довідкою № 2443 від 05.12.2016 р. ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, з 07.09.1955 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 р.

Починаючи з травня 2011 року по 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 постійно проживала однією сім'єю з ОСОБА_3 за адресою місця реєстрації останньої, а саме: АДРЕСА_1, що підтверджується актом, складеним 12.12.2016 р. сусідами та завіреним начальником дільниці № 7 КП «ЖКС «Порто-Франківський». Крім того, як вбачається з довідки № 2445 від 05.12.2016 р., ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, тобто проживала по сусідству з померлою з 11.12.1968 р. по 02.12.1983 р.

Проживаючи разом з ОСОБА_3 однією сім'єю, тобто ведучи спільний побут, маючи єдиний бюджет, спільні права та обов'язки, ОСОБА_1 здійснювала за нею догляд, опікувалася нею та матеріально забезпечувала, що також було визнано відповідачем у справі.

ОСОБА_1 також було організовано та здійснено усі витрати щодо проведення поховання ОСОБА_10, що підтверджується договорами-замовленнями від 30.09.2016 року та рахунком-фактурою б/н від 30.09.2016 року на суму 18012 грн.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді права власності на належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

06.12.2016 р., тобто в межах передбаченого законом шестимісячного строку, позивач звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Вовк Н.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Як вбачається з матеріалів спадкової справи, до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулася і відповідач по справі ОСОБА_2

Листом приватного нотаріуса від 06.12.2016 року № 68/02-14, ОСОБА_1 рекомендовано звернутися до суду через неможливість безспірно встановити факт проживання останньою разом зі спадкодавцем протягом п'яти років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, спірні відносини між сторонами виникли із приводу спадкування за законом та регулюються книгою шостою ЦК України.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1258 ЦК України передбачено, що кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 ЦК України.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України визначено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 р. № 7, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема: вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо

Відповідно до п. 2 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ст. 29 ЦК України в редакції від 02.09.2014 р. місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

З пункту 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 вбачається, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону № 1382-IV (в редакції від 10.12.2015 року), реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що відмітка в паспорті про реєстрацію не є єдиним та безумовним допустимим доказом для підтвердження фактичного та постійного місця проживання, що також узгоджується з позицією Верховного Суду України (постанова від 01.07.2015 року у справі № 6-396цс15)

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, під безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до абзацу 16 пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.1 цієї Постанови, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 29, 1217, 1218, 1223, 1258, 1264, 1270 ЦК України, ст. 3 СК України, ст.ст. 2, 3 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_1) та ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, однією сім'єю за адресою: АДРЕСА_1, не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме у період з 25 травня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, та надати ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_1), спадкоємцеві четвертої черги спадкування за законом, право на спадкування в першу чергу спадкоємців за законом.

Визнати за ОСОБА_1 (ІІН НОМЕР_1) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 року, право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52 кв. м, жилою площею 30,4 кв., що складається з двох жилих кімнат: 1-а кімната 17,9 кв. м, 2-а кімната 12,5 кв. м, кухні 12 кв. м, санвузлу 1,7 кв. м, коридору 5,5 кв. м; 1,6 кв. м, балкону 0,8 кв. м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси, яка подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Тарасов

09 березня 2017 року