Справа № 286/3527/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Кулініча Я. В.

з секретарем Грищенко Н. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики , -

В С Т А Н О В И В:

25.10.2017 року позивач звернувся із позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 27271,56 грн. та судові витрати в сумі 640 грн.. Зазначив, що 04.02.2017 року між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого позичив відповідачці 1000 доларів США зі строком повернення до 01.07.2017 року. На момент подачі позовної заяви сума позики не повернута. Вважає, що окрім основної суми боргу відповідач повинна сплатити три відсотки річних у розмірі 235 грн. та середній індекс інфляції за весь період прострочення в розмірі 556,56 грн..

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання нею судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомила.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що згідно з розпискою між сторонами 04.02.2017 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав 1000 дол. США, зобовязавшись повернути борг до 01.07.2017 року.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

На день розгляду справи в суді відповідач взяті на себе за договором позики зобов"язання не виконала, доводи позивача не спростувала.

Позивач бажає стягнути кошти саме в гривневому еквіваленті.

Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з розрахунком позивача щодо визначення розміру 3% річних та інфляційних втрат за період з 02.07.2017 року по 18.10.2017 року в сумі 235 грн. та 556,56 грн. відповідно.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути основну суму боргу, інфляційні втрати та три проценти річних за період з 02.07.2017 року по 18.10.2017 р. в загальному розмірі 27271, 56 грн..

Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 грн., які відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст. 1046-1047, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 26480 грн. за договором позики, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 235 грн. та інфляційні втрати в розмірі 556,56 грн., що в загальному розмірі становить 27271, 56 грн. та понесені судові витрати в сумі 640 грн..

Апеляційна скарга на рішення може бути подана через Овруцький районний суд в апеляційний суд Житомирської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3