Справа № 466/5435/15 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/783/1771/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої: Крайник Н.П.

суддів: Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.

при секретарі: Куцику І. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

13.06.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_2, в якому просило стягнути з нього 12792,98 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карток від 13.12.2014 року ОСОБА_2 (далі - Відповідач) отримав кредит у розмірі 10007,87 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач своїх зобов'язань перед позивачем щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав, у зв'язку з чим заборгованість за кредитним договором станом на 31 травня 2016 року становить 12792,98грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по договору № б/н від 13 грудня 2014 року в сумі 6588,84 грн. заборгованість за кредитом, 0,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, а всього 6589,68 грн. та 1378 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ «Приватбанк».

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неповно зясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд без достатніх правових підстав відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2513,60грн., оскільки така штрафна санкція передбачена п. 2.2. Генеральної угоди, яку сторони погодили шляхом її підписання. Отже, вимоги банку про стягнення штрафу за порушення позичальником строків погашення заборгованості по кредиту відповідають умовам договору.

Просить рішення суду змінити, задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 2513,60 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що діючим законодавством не передбачено стягнення штрафу (неустойки) у твердій (фіксованій) грошовій сумі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають зібраним по справі доказам та нормам матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України).

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Пунктом 2.2. Генеральної угоди сторони погодили, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості понад 31 день, заборгованість по кредиту починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою та позичальник сплачує штраф у розмірі 2513,60грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, останнє погашення суми заборгованість по кредитному договору ОСОБА_2 здійснив 03.03.2015 року. Дана обставина підтверджена особисто відповідачем в судовому засіданні. Позов Банком предявлено в червні 2016 року. Отже, враховуючи порушення відповідачем строків погашення заборгованості та умови договору, у позивача ПАТ КБ «Приватбанк» виникло право на отримання штрафу у розмірі 2513,60 грн., який обумовлений сторонами у Генеральній угоді.

Доказів визнання недійсним п.2.2. Генеральної угоди, чи Генеральної угоди недійсною в цілому, ОСОБА_2 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надав.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_2 штрафу у розмірі 2513,60 грн. слід скасувати та в цій частині задовольнити вимоги Банку в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 08 грудня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_2 2513 грн. 60 коп. штрафу за договором від 13.12.2014 року № б/н скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в цій частині позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 2513 грн. 60 коп. штрафу за договором від 13.12.2014 року №б/н.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Мельничук О. Я.

ОСОБА_3