Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/4203/17 Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Є.У.№ 332/1907/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2017 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 03.11.2011 року між ПАТ КБ «Приват банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 12098 грн. 22 коп.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати з відповідача.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «Приват Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що 03.11.2011 року між ПАТ КБ «Приват банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змії (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правила надання банківських послуг» «Правилами користування платіжною карткою» затвердженні наказом № СП 2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Суд першої інстанції аналізуючи правовідносини, що виникли між сторонами виходив з того, що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін ; формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд першої інстанції зазначив про те, що позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Одночасно п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг.

Судом першої інстанції було також встановлено, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тобто у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Відповідно до розрахунку ОСОБА_3 станом на 31.05.2017 року має заборгованість в сумі 12098 грн.22 коп., з яких: 1434,05 грн. заборгованість за кредитом, 9611,87 заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи - 500.00 грн. - (фіксована частина), 552, 30 грн. - (процентна складова), що підтверджується в матеріалах справи копією розрахунку заборгованості (а.с. 4-5)

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Отже, суд зробив висновок, що з врахуванням поновлення договору на новий строк остаточним строком погашення повної суми кредиту буде 03.11.2013р.

Вирішуючи спір, суд послався на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-900цс16, за якою : оскільки строк виконання основного зобов'язання на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України було змінено, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом з пропуском строку позовної давності.

Після зміни строку виконання зобов'язання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки відповідно до умов договору позичальник був зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати, а усі наступні щомісячні платежі за графіком, після вказаної дати не підлягали виконанню.

Зазначене вище формулювання стосовно поновлення дії договору щоразу після закінчення його дії на новий такий же строк невизначену кількість разів призводить до того, що її закінчення може ніколи не настати. Проте договір не може породжувати невизначеність стосовно строку його дії, оскільки передбачений момент виконання зобов'язання конкретний термін, який є закінченням строку дії договору.

Такий невизначений стан речей не відповідає вимогам законодавства.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції

За ч.1 ст.530 ЦК, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) за посиланнями позивача, визначено термін користування картковим кредитом, який обмежуються строком, на який емітовано картку один рік, до 03.11.2012. відтак суд зробив правильний висновок про те, що позивач був вправі пред'явити свої вимоги, пов'язані з порушенням зобов'язання, протягом строку позовної давності, тобто до 03.11.2016р, але до суду звернувся лише 26.08.2017.

Враховуючи, що представник позивача заявив клопотання про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції застосував ч.4 ст.267 ЦК, за якою пропуск строків позовної давності є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх, а посилання на встановлений Умовами надання споживчого кредиту строк позовної давності тривалістю у 50 років взагалі не відповідає ані умовам договірного узгодження збільшення строку позовної давності, ані засадам розумності та справедливості.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2017 року по цій справі залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: