н/п 2/490/2278/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року м.Миколаїв Центральний районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді Мамаєвої О.В., при секретарі Баришніковій І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Центрального районного суду м.Миколаєва цивільну справу за позовом третьої особи, що заявила самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та повернення майна, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, товарна біржа "Нерухомість-центр" -,

ВСТАНОВИВ :

24 липня 2015 року третя особа ОСОБА_1 заявила самостійні вимоги на предмет спору, просила встановити факт неукладеності правочину від 25.05.2000 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_8, відновити становище, яке існувало до порушення, викликаних наявністю існування неукладеної угоди від 25.05.2000 року, визнати за нею право власності на спадкове майно - у розмірі 1/4 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати ОСОБА_3 повернути квартиру з незаконного володіння.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказала, що з 19.03.1999 року її бабуся ОСОБА_9 та ОСОБА_8 преребували у зареєстрованому шлюбі. ОСОБА_8 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2, де він проживав разом із дружиною. 30.07.2012 року помер ОСОБА_8, ОСОБА_9 після його смерті спадщину прийняла, але не оформила. 14.03.2013 року померла бабуся позивача ОСОБА_9, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3. 19 червня 2013 року позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі, проте останній було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вищевказана квартира начебто була продана ОСОБА_8 25.05.2000 року на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_2

26 серпня 2013 року ОСОБА_1 прийшовши до вищевказаної квартири виявила, що невідомими їй особами там встановлені нові металеві двері, зі слів сусідів їй стало відомо, що дані двері встановили приблизно в кінці липня 2013 року. Згодом стало відомо, що дані двері встановив новий власник ОСОБА_2. В подальшому ОСОБА_2 згідно договору-купівлі продажу продав вищевказану квартиру ОСОБА_3. З приводу укладання вищевказаних договорів Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області відкрито кримінальне провадження за ознаками скоєння злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Позивач вказує, що ОСОБА_8 не підписував договір купівлі-продажу квартири від 25.05.2000 року, що підтверджується висновком науково-дослідного експертно-криміналістичного центра №976/977 від 17.06.2014р., яким встановлено, що підпис у графі продавець в оригіналі договору купівлі-продажу квартири, виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою.

Таким чином, позивач вказує, що 1/4 частина спадкової квартири вибула із її володіння незаконно та не з її волі, на підставі неукладеного договору. Крім того, ОСОБА_2, на підставі неукладеної угоди, не маючи права відчужувати квартиру, 30.07.2013р. уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири із ОСОБА_3, який є похідним та також недійсним.

Виходячи з вищевикладеного позивач просила суд позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30 березня 2017 року позовну заяву в частині вимог про встановлення факту неукладеності правочину від 25.05.2000 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_8 - залишено без розгляду за заявою позивача. У судове засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила суд позовні вимоги в частині визнання за нею право власності на спадкове майно та зобов'язання повернути квартиру з незаконного володіння задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомили.

Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, за місцем реєстрації, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, перевіривши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судом встановлено, що ОСОБА_8 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.05.1993 року /т.1 а.с.14/. У вказаній квартирі ОСОБА_8 проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_9, факт перебування останніх у шлюбі підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу /т.1 а.с.17/. 30 липня 2012 року помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть /т.1 а.с. 18/.

Після смерті ОСОБА_8 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_9, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але належним чином її не оформила. Сестра ОСОБА_8, ОСОБА_7 спадщину не прийняла. 14 березня 2013 року померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть /т.1 а.с. 16/. Після смерті ОСОБА_9 відкрилась спадщина на вказану квартиру. Спадкоємцями після її смерті є син ОСОБА_5 (1/2 частка у спадковому майні) та його племінники - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (по 1/4 частці у спадковому майні за кожним).

ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_4 нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_9, оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником вищевказаної особи є не ОСОБА_8, а інша особа.

Із договору купівлі-продажу квартири від 25.05.2000 року випливає, що цього дня на товарній біржі "Нерухомість-центр" за №42 між продавцем ОСОБА_8 та покупцем ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири №24 по вул.Декабристів у м.Миколаєві. Вказаний договір 25.05.2000р. було зареєстровано у Миколаївському МБТІ у реєстровій книзі №91 під № 14961, а 30.07.2013р. - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно /т.1 а.с. 22/. Згідно висновку судово-почеркознавчої та технічно-криміналістичної експертизи від 17.06.2014 року №976/977 підпис у графі "Продавець" в оригіналі договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири №24 по вул.Декабристів у м.Миколаєві, що був укладений 25.05.2000р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, посвідчений ТБ "Нерухомість-центр" за №42, виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою. 30 липня 2013 року ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого у реєстрі за №1547, продав вказану квартиру ОСОБА_3, що було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Таким чином, крім порушення встановленого порядку вчинення громадянами дій, спрямованих на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав, а саме права власності на квартиру АДРЕСА_2, мало місце укладення угоди між ОСОБА_10 і невідомою особою (замість ОСОБА_8В.) та укладення цієї угоди було спрямоване на використання всупереч закону приватної власності ОСОБА_8, з корисливою метою, тобто вказана угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, порушує основні принципи існуючого суспільного ладу (ст. 49 ЦК УРСР).

Вказані обставини встановлені рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності на частину квартири, витребування частини квартири із чужого незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_1, приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7, товарна біржа "Нерухомість-центр", яке набрало законної сили /т.1 а.с. 261-271/.

Вказаним рішенням, зокрема, визнано договір купівлі-продажу нерухомого майна - АДРЕСА_4, укладений 25.05.2000 року та посвідчений за №42 на БТ "Нерухомість-центр", недійсним, встановлено, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем вказаної квартири. Зазначені обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, доведенню не підлягають.

Так як ОСОБА_2, на підставі недійсної біржової угоди купівлі-продажу спірної квартири, не маючи права на її відчуження, 30.07.2013р. уклав договір купівлі-продажу вказаної квартири із ОСОБА_3, позивач має право витребувати її від добросовісного набувача, відповідно до ст. 388 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, за ОСОБА_1 слід визнати право власності на 1/4 частину вказаної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_9, яка померла 14.03.2013 року.

Відповідно до ст.388 ЦК України 2004р., слід витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 1/4 частини квартири АДРЕСА_5, передавши її у володіння ОСОБА_1

Доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 не є добросовісним набувачем, належними та допустимими доказами не підтверджуються, та спростовуються рішенням суду від 27.10.2015 року.

Судові витрати, понесені позивачем відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають відшкодуванню на користь позивача з відповідачів.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 30, 60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 44, 49, 224,227 ЦК УРСР 1963р., ст.ст. 16, 388 ЦК України 2004р. , суд

ВИРІШИВ :

Позов третьої особи, що заявила самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно та повернення майна, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі ОСОБА_9, яка померла 14.03.2013 року.

Витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 1/4 частини квартири АДРЕСА_6, передавши її у володіння ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі по 243,60 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Мамаєва