Провадження номер 2/741/607/17
Єдиний унікальний номер 741/1532/17
РІШЕННЯ

іменем України

13 грудня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Макіївської об'єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Макіївської ОТГ в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та сама позивач. Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтва та не зареєстрували право власності на вищевказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_4 Спадщину після його смерті позивач фактично прийняла, адже проживала разом з померлим чоловіком на час відкриття спадщини та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Державний нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за законом на частину житлового будинку у зв'язку з відсутністю дійсного правовстановлюючого документа на спадкове майно. Також позивач зверталася до приватного нотаріуса, щоб зареєструвати право власності на частину житлового будинку, яка належить їй як учаснику ліквідованого колгоспного двору, але отримала відмову у зв'язку з тим, що приватний нотаріус, який є державним реєстратором, не наділений правом визначати частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно, а саме: майно колгоспного двору. Саме тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні 20 листопада 2017 року позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позовної заяви. 13 грудня 2017 року позивач у судове засідання не з'явилася, але подала до суду заяву, у якій просила задовольнити її позовні вимоги та розглянути справу в її відсутність.

Представник відповідача Макіївської ОТГ в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ураховуючи вищенаведене, суд проводить судове засідання без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок № АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. Зі вступом у дію Закону України «Про власність» власність колгоспних дворів була ліквідована. На момент ліквідації колгоспних дворів, тобто станом на 15 квітня 1991 року у вищевказаному будинку проживали та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_2, що підтверджується довідками виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 1006 та № 1007 від 05 вересня 2017 року (а. с. 12-13).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як членам ліквідного колгоспного двору належало по 1/2 частини житлового будинку № АДРЕСА_1. Однак після ліквідації колгоспних дворів вони офіційно не оформили та не зареєстрували право власності на будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_4 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 60). Отже, спадкоємство після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а. с. 9).

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець, який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

ОСОБА_2 постійно проживала та була зареєстрована разом з чоловіком ОСОБА_4, у тому числі й на день смерті останнього, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області №522 від 03 травня 2017 року (а. с. 14). Отже, ОСОБА_2 є такою, що фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, та вважається такою, що прийняла спадщину.

Із копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 №354/2003 (а. с. 51-55) убачається, що позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_4 Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає.

У судовому засіданні встановлено, що державний нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2282/02-31 від 17 жовтня 2017 року (а. с. 11).

Також у судовому засіданні встановлено, що приватний нотаріус відмовила позивачеві в реєстрації права власності на спірний житловий будинок, оскільки приватний нотаріус, який є державним реєстратором, не наділений правом визначати частки у праві власності на нерухоме майно, у тому числі й майно колгоспного двору, яке належить його учасникам на праві спільної сумісної власності, що підтверджується повідомленням приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. №1064/01-16 від 24 жовтня 2017 року (а. с. 10).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок № АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 16-17).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 19.10.2017 складає 63550 грн. (а. с. 18-40).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та у зв'язку з ліквідацією колгоспних дворів, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1, який складається з власне житлового будинку «А», прибудови «а», ганку «а-1», ганку «а-2», сараю «Б», сараю «б», літньої кухні «В», гаража «Г», сараю «Д», вбиральні «У», погреба «П», колодязя «К», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 81,7 кв. м житловою площею 44,3 кв. м ринковою вартістю 63550 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий