ровадження № 2/243/4746/2017
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 року м. Словянськ

Суддя Словянського міськрайонного суду Донецької області Р.В. Кузнецов розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

До Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору позики, стягнення боргу та відсотків за позикою.

Одночасно із поданням позовної заяви, позивач звернувся до суду із заявою, в якій просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме: на трикімнатну квартиру розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с. Софіївська Борщагівка, вул. Кошова. АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2; трикімнатну квартиру розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Банківська (колишня ОСОБА_4)АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5; буівля торгового павільйону та земельну ділянку розташовані за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Торгова (колишня Фрунзе), буд. 7, власником яких є ОСОБА_5; автомобіль Nissan X Trail ЗНГ, номерний знак АН 0957НЕ, кузов JN1TANT31U0000258, 2007 року випуску, колір бежевий, власником якого є ОСОБА_5, оскільки неприйняття такого заходу забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду. За час розгляду даної справи в суді, вказане майно може бути відповідачами відчужене.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час між сторонами виникли спірні відносини щодо розірвання договору позики, стягнення боргу та відсотків за позикою.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта нерухомого майна від 29 вересня 2017 року, відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить: трикімнатна квартира розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с. Софіївська Борщагівка, вул. Кошова. АДРЕСА_1, а відповідачеві ОСОБА_3 на праві приватної власності належать: трикімнатна квартира розташована за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Банківська (колишня ОСОБА_4)АДРЕСА_2; будівля торгового павільйону та земельна ділянка розташовані за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Торгова (колишня Фрунзе), буд. 7.

Також, згідно із повідомленням Територіального сервісного центру 1443 РСЦ МВС в Донецькій області Міністерства внутрішній справ України від 06 жовтня 2017 року №31/5-1443-1948-34-аз, за ОСОБА_5 є власником, зокрема, транспортного засобу - автомобіль Nissan X Trail ЗНГ, номерний знак АН 0957НЕ, кузов JN1TANT31U0000258, 2007 року випуску.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав, свобод та законних інтересів.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно із положеннями частини 1 та 3 статті 151 ЦПК України суд, за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно частини 2 статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші помості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У частині 3 статті 152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи наведене, суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача стосовно того, що неприйняття такого заходу забезпечення позову як арешт майна відповідачів може зробити неможливим виконання можливого рішення суду, оскільки вказане майно може бути відповідачами відчужене, у звязку із чим, з урахуванням обставин справи, суд вважає за доцільне вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт, оскільки він в першу чергу, покликаний на забезпечення виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви позивача, та вважає, що арешт слід накласти на: трикімнатну квартиру розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с. Софіївська Борщагівка, вул. Кошова. АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 та трикімнатну квартиру розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Банківська (колишня ОСОБА_4)АДРЕСА_2, власником якої є ОСОБА_5, оскільки вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно із п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Окрім того, суд зважає на надані у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 розяснення, за якими наголошено про те, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, суд доходить висновку про те, що тимчасове обтяження майна відповідача шляхом застосування пропонованих представником позивача заходів відповідає інтересам вирішення справи, та тимчасова неможливість переоформлення відповідачем прав власності на зазначене майно, до вирішення цієї цивільної справи, істотним чином не зашкодить ані правам та інтересам сторін у справі, ані інших осіб.

Таким чином, з метою захисту прав та законних інтересів осіб при розгляді справи та приймаючи до уваги, що неприйняття заходів до забезпечення позову може ускладнити, або зробити неможливим виконання рішення суду, суд доходить до висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме на:

1) трикімнатну квартиру розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с. Софіївська Борщагівка, вул. Кошова. АДРЕСА_1;

2) трикімнатну квартиру розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Банківська (колишня ОСОБА_4)АДРЕСА_2;

В задоволенні інших вимог відмовити.

Копію ухвали суду направити позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_5 до відома, відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Словянської міської ради для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_6