АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: Юрченко А.С.

за участю: представника позивача Орел С.С.

представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білої ІриниВолодимирівни на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аполло», ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

Справа №761/21329/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц-796/1919/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
Позивач ПАТ «Ьанк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Волкова О.Ю. звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив визнати недійсними наступні правочини: правочин з перерахування депозитного вкладу в сумі 140 000,00 доларів США з рахунку НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок НОМЕР_2 з призначенням платежу - перерахування суми депозитного вкладу на поточний рахунок на підставі меморіального ордеру № 5407 від 19 березня 2015 року; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 3 220 000,00 гривень (еквівалент 140 000,00 доларів США за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції) на підставі меморіального ордеру № 5941 від 18 березня 2015 року; з рахунку НОМЕР_3, який належить Банку та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» з призначенням платежу - зарахування гривні на поточний рахунок згідно постанови НБУ №160 та заяви від 18.03.2015 року; правочин з перерахування грошових коштів в сумі 3 200 000,00 грн. на підставі платіжного доручення № 07 від 18.03.15 року, з рахунку НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок №3001, який належить TOB «АПОЛЛО» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» з призначенням платежу - безпроцентна поворотна фінансова допомога згідно договору №431/01 від 30.12.2011 року; правочин з перерахування грошових коштів на підставі платіжного доручення №952 від 18.03.2015 року згідно якого здійснено погашення кредитної заборгованості у сумі 3 388 000,00 грн. згідно кредитного договору №80845-44.19 на відкриття кредитної лінії від 19.09.13 року, що укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та TOB «Аполло», з яких 3 200 000,00 грн. відносяться до нікчемного правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19 березня 2015 року Постановою Правління Національного банку України № 190, ПАТ «Банк «Київська Русь» віднесено до неплатоспроможних, внаслідок чого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 19 березня 2015 року прийнято рішення № 61 про запровадження з 20 березня 2015 року тимчасової адміністрації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.

Здійснюючи на підставі ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» перевірку договорів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку на предмет виявлення договорів, виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, ним було виявлено, що 17 березня 2015 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено Договір банківського вкладу № 23619-44.19 відповідно до умов якого ОСОБА_7 передав банку на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 140 000 доларів США, з процентною ставкою 6% річних, строком до 01 квітня 2015 року. Разом з тим, в порушення п. 4.2. Правил залучення коштів фізичних осіб в ПАТ «Банк «Київська Русь» ОСОБА_7 звернувся із заявою до банку 18 березня 2015 року про дострокове розірвання та повернення вкладу у розмірі 140 000 доларів США. Враховуючи п. 4.2. Правил, ОСОБА_7 отримав перевагу у вигляді скороченого терміну повернення грошових коштів, тому відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважає вказаний правочин нікчемним. Вказує, що за наслідками нікчемного правочину ТОВ «Аполло» та ОСОБА_7 вчинили транзакції з перерахування грошових коштів на підставі меморіального ордеру № 5407 від 18 березня 2015 року з призначенням платежу - Дострокове повернення депозитного вкладу на суму 140 000 доларів США; за платіжним дорученням № 07 з призначенням платежу - безпроцентна поворотна фінансова допомога згідно Договору № 431/01 від 30 грудня 2011 року на суму 140 000 доларів США; за платіжними дорученнями № 952 від 18 березня 2015 року з призначенням погашення кредитної заборгованості в сумі 3 388 000 гривень за кредитним договором № 80845-44.19, з яких 3 200 000 гривень відносяться до нікчемного правочину. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аполло», ОСОБА_7 про визнання правочину недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Білою І.В., подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи.

В судовому засіданні представник позивача Орел С.С., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Банк «Київська Русь», підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_7, представник відповідача ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності в інтересах ТОВ «Аполло», проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до умов договору Банківського вкладу №23619-44.19 від 17 березня 2015 року, який укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_7 відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання, за умовами якого ОСОБА_7 передав, а позивач прийняв на зберігання грошові кошти в формі депозитного вкладу в сумі 140 000,00 дол. США, з терміном повернення вкладу до 01 квітня 2015 року. Процентна ставка по Вкладу встановлюється у розмірі 6,00 % річних, у випадку дострокового повернення Вкладу або частини вкладу на вимогу Вкладника, процентна ставка по Вкладу встановлюється 0.10 (нуль цілих один десятих) % річних за весь термін зберігання вкладу. Проценти по вкладу сплачуються в кінці строку зберігання вкладу (т.1 а.с. 27-28).

Відповідно до умов основного договору, Вкладник згідно п. 7.3. Правил залучення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк «Київська Русь» має право Достроково розірвати Договір, попередньо повідомивши Банк шляхом подання відповідної заяви згідно п.4.2. цих Правил (т.1 а.с. 15-26).

За змістом п. 4.2. Правил, Вкладник, який виявив бажання достроково розірвати Договір та достроково отримати частину суми строкового Вкладу зобов'язаний у строк за 10 (десять) календарних днів повідомити Банк шляхом подання відповідної заяви в установленій Банком формі (т.1 а.с. 29).

В подальшому Банк здійснив перерахування депозитного вкладу в сумі 140 000 доларів США з рахунку НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок НОМЕР_2 з призначенням платежу - перерахування суми депозитного вкладу на депозитний рахунок на підставі меморіального ордеру № 5407 від 18 березня 2015 року (т.1 а.с. 98).

На підставі меморіального ордеру № 5941 від 18 березня 2015 року здійснено перерахування грошових коштів в сумі 3 220 000 гривень (еквівалент 140 000 доларів США за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операції) з рахунку НОМЕР_3, який належить Банку та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок НОМЕР_1, який належить ТОВ «Аполло» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» з призначенням платежу - зарахування гривні на поточний рахунок згідно постанови НБУ №160 та заяви від 18 березня 2015 року (т.1 а.с. 99).

18 березня 2015 року на підставі платіжного доручення № 07, Банком було вчинено перерахування грошових коштів в сумі 3 200 000 гривень з рахунку НОМЕР_1, який належить ТОВ «Аполло» та відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» на рахунок «3001, який належить TOB «АПОЛЛО» та відкрито у ПАТ «БАНК «КИЄВСЬКА РУСЬ» з призначенням платежу - безпроцентна поворотна фінансова допомога згідно договору №431/01 від 30 грудня 2011 року (т.1 а.с. 103).

Того ж дня ТОВ «Аполло» на підставі платіжного доручення №952 від 18 березня 2015 року здійснено погашення кредитної заборгованості у сумі 3 388 000 гривень згідно кредитного договору №80845-44.19, з яких 3 200 000 гривень, на думку позивача, відносяться до нікчемного правочину (т.1 а.с. 106).

19 березня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 190 ПАТ «Банк Київська Русь» віднесено до категорії неплатоспроможних.

19 березня 2015 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 61 з 20 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк Київська Русь».

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який набув чинності 22.09.2012 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку є Фонд.

Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2 від 05.07.2012 р., що діє зі змінами і доповненнями, абзацами 5 та 6 пункту 1.18 глави 1 розділу 3, передбачено перелік правочинів виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану неплатоспроможного банку, який повністю відповідає переліку зазначеному в ч.3. ст. 38 Закону.

Здійснюючи на підставі статті 38 Закону перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Київська Русь» на виконання вимог ст. 37, 38, Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виявлено, на його думку, факт нікчемності правочинів, а саме: перерахування грошових коштів на підставі меморіального ордеру № 5407 від 19.03.2015 року; перерахування грошових коштів на підставі меморіального ордеру № 5941 від 18.03.2015 року; перерахування грошових коштів на підставі платіжного доручення № 07 від 18.03.2015 року; перерахування грошових коштів на підставі платіжного доручення №952 від 18.03.2015 року.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно-правових актів Національного банку України, меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій, а платіжне доручення - це розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу статті 10 ЦПК України, зобов'язаний довести правову та фактичну підставу його недійсності.

Таким чином, спосіб захисту, обраний позивачем у вигляді визнання перерахування коштів на підставі меморіального ордеру та платіжного доручення недійсним, законом не передбачений.

Крім того, банківські операції з внесення грошових коштів на виконання умов договору не є правочином, тому не можуть визнаватись недійсними.

Звертаючись до суду з позовом про визнання, на думку позивача, правочину недійсним відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» позивач вказував, що банк уклав правочини (меморіальний ордер та платіжне доручення) умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Разом з цим, зазначені розрахункові документи жодних умов не містять.

Перерахування грошових коштів між ОСОБА_7 та ТОВ «Аполло» вчинялися на підставі відповідних договорів. Вимоги про визнання недійсними цих договорів позивачем не заявлялися.

З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції положень ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розглядаючи спір в частині позовних вимог Банку до ОСОБА_7, суд першої інстанції в межах позовних вимог повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення.

Разом з тим, вірно встановивши обставини справи, суд першої інстанції не звернув увагу, що спір стосується правовідносин, що виникли як між юридичною та фізичною особою, а саме: між ПАТ «Банк «Київська Русь» і ОСОБА_7, так і правовідносин, що виникли між юридичними особами, що стосується ПАТ «Банк «Київська Русь» і ТОВ «Аполло».

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Таким чином, господарським судам підсудні справи, які виникають з господарсько-правових відносин суб'єктів господарювання.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено позовні вимоги про визнання недійсним правочин, що виник між ПАТ Банк «Київська Русь» та ТОВ «Аполло» щодо перерахування грошових коштів, тобто фактично, виник спір сторонами якого є дві юридичні особи.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не взяв до уваги суб'єктний склад учасників спору та не визначився з характером спірних правовідносин сторін, а тому помилково розглянув справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва 18 квітня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Банк «Київська Русь» до ТОВ «Аполло» підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині закриттю, оскільки спір між сторонами підлягає розгляду в суді в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білої ІриниВолодимирівни - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» в особі Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича доТовариства з обмеженою відповідальністю «Аполло» про визнання недійсним правочину з перерахування грошових коштів на підставі платіжного доручення №952 від 18 березня 2015 року на погашення кредитної заборгованості - скасувати, провадження у справі в цій частині - закрити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: