У х в а л а

іменем україни

29 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Чернігівської міської ради, третя особа - Комунальне підприємство «ЖЕК-13» Чернігівської міської ради, про визнання права на приватизацію житла в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її сестра ОСОБА_7, яка проживала у квартирі АДРЕСА_1. Вказана квартира за життя спадкодавця приватизована не була.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати за нею в порядку спадкування право на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігів від 09 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, постановлену у справі ухвалу апеляційного суду просить скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають зазначеним нормам процесуального права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судами встановлено, що згідно з рішенням виконкому Чернігівської міської ради депутатів трудящих від 31 липня 1974 року № 398 «Про виділення жилої площі підприємствам і організаціям», облздороввідділу було виділено 100 кв. м для медпрацівників, АДРЕСА_1.

Згідно з рішенням виконкому Деснянської районної ради депутатів трудящих м. Чернігова № 227 від 16 серпня 1974 року обласній лікарні дозволено використовувати під гуртожиток для інтернів 60 однокімнатних квартир жилого будинку по ОСОБА_6.

Згідно з відповіддю Деснянської районної у м. Чернігові ради та рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 18 серпня 2014 року квартира АДРЕСА_1 не входить до переліку тридцяти п'яти квартир, яким змінено статус з гуртожитку на житлові квартири.

Згідно з довідкою Комунального лікувально-профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» від 01 липня 2010 року № 491, ОСОБА_7 проживає АДРЕСА_1 з 1982 року, була прописана по гуртожитку обласної лікарні з 2003 року, а згідно з Формою А, ОСОБА_7 була прописана по ОСОБА_6 в гуртожитку 02 вересня 2003 року до 02 вересня 2004 року, а 31 серпня 2004 року зареєстрована Деснянським відділом міліції Чернігівського міського відділу УМВС України в Чернігівській області по АДРЕСА_1.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), кімнат у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно з п. 1 ст. 4 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» право на приватизацію мають лише мешканці гуртожитків, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону передача жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках державного житлового фонду у власність громадян відповідно до цього Закону проводиться виключно на підставі рішення відповідної місцевої ради.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якщо квартира не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними прав власності на неї лише у тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Заяви про визнання безпідставною відмови органів приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян підлягають судовому розгляду.

19 травня 2009 року ОСОБА_7 зверталась до Деснянської районної у м. Чернігові ради, а 17 листопада 2009 року до Чернігівської міської ради щодо надання дозволу на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 в гуртожитку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, на які отримала відповіді про відмову.

Згідно зі свідоцтвом про смерть, ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_7 є позивач ОСОБА_6, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 30 травня 2014 року № 134 та від 18 серпня 2014 року № 232 змінено статус 35-ти квартирам у житловому будинку № АДРЕСА_1, які мали статус гуртожитку, на житлові квартири; квартира АДРЕСА_1 до цього переліку квартир, яким змінено статус з гуртожитку на житловий, не входить.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність у позивача права вимоги на приватизацію спірного житла, оскільки такого права за життя не виникло у спадкодавця, бо зміна статусу помешкання з гуртожитку на житлову квартиру за життя спадкодавця не відбулася, її звернення до органів місцевого самоврядування 19 травня 2009 року та 17 листопада 2009 року із заявами про приватизацію кімнати в гуртожитку не були задоволені, оскільки житло в гуртожитку на той час приватизації не підлягало.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213−215 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігів від 09 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак