Провадження № 2/521/1301/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Мазун І.А.,

за участю секретаря Бурдейного В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги вмотивовує тим, що він являється співвласником квартири АДРЕСА_1, в якій зареєстровані він та його дружина ОСОБА_3, крім того, в даній квартирі зареєстровані однак не проживають його син ОСОБА_4, онучка - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та колишня дружина його сина, яка є відповідачем по справі. Позивач зазначає, що 03.10.2008 року надав згоду на реєстрацію відповідачки, оскільки їй необхідно було отримати реєстрацію в м. Одесі. Речей відповідача в квартири не має, в ній ніколи не проживала, з його боку ніяких перешкод у користуванні та вселенні відповідача не здійснював, комунальні кошти відповідачка ніколи не сплачувала. За даних обставин він вимушений здійснювати додаткові витрати, щодо сплати комунальних послуг. Добровільно відповідачка з реєстраційного обліку зніматися не бажає.

Посилаючись на викладене, просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловою площею в квартирі АДРЕСА_2 та встановити порядок виконання рішення суду, згідно з яким рішення суду є підставою для зняття, ОСОБА_2 з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_2.

Позивач в судовому засіданні заявлені ним вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки між позивачем та відповідачем існує домовленість про надання права ОСОБА_2 проживання та користування квартирою № 37 в будинку № 129 по вул. Щорса в м. Одеса, а вона в свою чергу компенсує позивачу частку комунальних послуг за утримання квартири, від яких позивач не відмовлявся, починаючи з жовтня 2015 р.- шляхом переказування на картковий рахунок позивача в ПАТ «Ощадбанк» кожного місяця в розмірі 300 грн. у якості своєї частки оплати комунальних платежів. Крім того, в даній квартирі проживає та зареєстрована її неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є онукою позивача, тобто знаходиться з ним у родинних відносинах. Таким чином, мати має право користування квартирою нарівні із своєю дитиною, яка зареєстрована у вказаній квартирі.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд прийшов до висновку, що даний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 355 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме - згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.11.1993р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та членам її сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_1. (а.с. 27)

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_2, являються ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1, форма власності спільна сумісна. (а.с. 28)

За даних обставин позивач не являється власником всієї квартири, а тільки її частини, яка не є виділеною.

Відповідно до довідки (виписки із будинкової книги про склад сімї і реєстрації) від 06.06.2016р. у квартирі АДРЕСА_2, зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5 (не проживає), ОСОБА_3, ОСОБА_4 (не проживає), ОСОБА_2 (не проживає). (а.с. 85)

Згідно рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22.09.2014р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с. 6-7)

В матеріалах справи є заява, підписана сусідами позивача, підписи яких завірені начальником ПУ № 6 КП ЖКС «Черьомушки», з якої вбачається, що відповідачка, яка є колишньою невісткою позивача, ніколи не проживала та не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 71)

Згідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України вважається, що член сімї власника житлового приміщення втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

При цьому відповідно до положень ст. 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користуванні житлом.

Відповідно до частини 1 статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), що проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються житлом нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних стосунків з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується позивачем, що відповідачка періодично приходила до спірної квартири коди позивач та його дружи були вдома, оскільки ключів від неї у відповідачки немає.

Допитаний в судовому засіданні свідок відповідачки ОСОБА_6, повідомив суду, що позивача бачив всього один раз, коли завозив дитину за адресою: м. Одеса, вул. Щорса, 129, відповідачка просила його пару раз підвезти її до будинку № 129 по вул. Щорса в м. Одеса, разом з дитиною в 2016 р., вона приїжджала туди разом з зятем, в квартиру свідок не заходив. Ввечері коли він повертався з роботи, забирав її, влітку 2016р. завозив дитину на дачу позивача в Алтестово, що також не заперечується позивачем..

Свідок позивача ОСОБА_3, яка є дружиною позивача та співвласником зазначеної квартири, пояснила, що якщо б відповідач прийшла до них в квартиру жити, вони б її не впустили, так як у спірній двокімнатній квартирі одну кімнату займає позивач а другу свідок, крім того у неї до відповідача неприязні відносини, оскільки проживаючи з її сином, відповідачка зловживала алкогольними напоями, та настроює дитину проти позивача. Крім того, свідок вказувала, що відповідачка приходила до них у квартиру на різні урочистості, до подачі позову до суду з питання зняття відповідачки з обліку позивач та свідок до відповідачки не зверталися.

Суд критично ставиться до пояснень вказаного свідка про те, що кошти, перераховані відповідачкою на рахунок позивача, були поверненням боргу в сумі 300дол.США, які свідок сплатила за лікування сіна ОСОБА_7 - колишнього чоловіка відповідачки в 2012р., оскільки в наданих відповідачкою та банком квитанціях зазначено цільове призначення за комунальні платежі. Жодних розписок про те, що відповідачка повинна сплатити позивачу та свідку кошти за лікування колишнього чоловіка у сторін немає.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачка не втратила інтересу щодо проживання в вищезазначеній квартирі, оскільки на протязі 2015-2016р.р. регулярно здійснювала сплату комунальних послуг, що підтверджується копіями квитанцій про їх сплату, які наявні в матеріалах справи. (а.с. 36-44).

Крім того, позивач не був уповноважений іншими співвласниками вказаної квартири пред»являти від їх імені вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування всією квартирою.

Частиною 3 ст.156 ЖК України передбачає, що до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу (до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.) Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, у відповідачки на законних підставах виникло право користування квартирою, яке не припинилося у зв'язку із припиненням фактичних шлюбних відносин, а відсутність її за місцем проживання у строк, передбачений чинним законодавством, обумовлено поважними причинами.

Крім того, в квартирі АДРЕСА_2, зареєстрована ОСОБА_5Ю, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є донькою відповідачки та яка також, за твердженням позивача, не проживає в спірній квартирі, з приводу якої позивач не заявляє вимог щодо визнання втратившою право користування житлом.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказиподаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилаючись на вищевикладене суд прийшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.16, 317, 319, 355, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк зі дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН