Справа № 569/2736/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 квітня 2017 року м. Рівне
Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,
при секретарі Абашиній О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд
Відповідач ОСОБА_2 повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила.
Представник позивача ОСОБА_3 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. В позовній заяві просив, в разі неявки в судове засідання представника ПАТ КБ «ПриватБанк», розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:
Судом встановлено, що 25.03.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0803/109, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 50 000,00 дол. США на термін до 18.03.2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом.
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
Відповідно до п. 6.6 умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником будь якого з грошових зобовязань, передбачених даним договором більше ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн., + 5% від суми позову.
У порушення зазначених норм закону та умов договору позичальник зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2013 року стягнуто з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №0803/109 станом на 17.07.2013 року в сумі 827 888,76 грн., що еквівалентно 104 827,82 дол. США та складається з: 35 298,63 дол. США заборгованість за кредитом; 45816,18 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; 18 691,42 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; 31,28 дол. США штраф (фіксована частина); 4 990,31 дол. США штраф (процентна складова), та стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 на користь ПАК КБ «ПриватБанк» суму 10 000,00 грн.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.11.2011 року не враховується, оскільки рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2013 року стягнена сума за весь період з 25.03.2008 року по 17.07.2013 року, тобто за весь період, за який винесено рішення 2011 року.

Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» на свій розсуд вимагає від відповідача лише частину заборгованості за кредитом у розмірі 3850,00 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимом ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому вирішуючи питання щодо права позивача вимагати повернення кредиту в іноземній валюті, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статями 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього Декрету.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

ОСОБА_3 такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України №6-145цс14 від 24 вересня 2014 року та №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Як вбачається з матеріалів справи позивач мав банківську ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями.

Таким чином, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими, повністю узгоджуються з наданими доказами, а тому підлягають до задоволення.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по справі в розмірі 1600,00 грн. по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 3850,00 доларів США, що за курсом 27,44 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 січня 2017 року складає 105644,00 грн. за кредитним договором №0803/109 від 25.03.2008 року, яка складається з наступного: 3850,00 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк «Приватбанк» на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати понесені позивачем в розмірі 1 600,00 грн. по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4