Справа № 462/4801/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2017 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

при секретарі Трипалюк А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третьої особи державного нотаріуса Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Гуділіної Ірини Іванівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, покликаючись на те, що йому з 23 серпня 1996 року належала на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1. Влітку 2011 року до нього звернувся знайомий із проханням дати можливість його внукам на час навчання у м. Львові проживати у даній квартирі, на що він погодився. В серпні 2011 року йому повідомила донька знайомого, що діти отримали кімнати у гуртожитку, однак попросила надати можливість проживати у квартирі ОСОБА_2, на що він погодився. З 01 вересня 2011 року відповідач постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1 та постійно намагався схилити до продажу квартири, але він не бажав продавати. З початку 2014 року відповідач під виглядом необхідності переукладення договорів щодо споживання житлово-комунальних послуг просив надати йому правовстановлюючі документи на квартиру та його паспорт. 29 квітня 2014 року відповідач із матір'ю повідомили, що всі документи вже готові, однак необхідно їх підписати та привезли його в певну установу. У 2015 році він дізнався, що відповідач оформив право власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки він нібито продав її відповідачу. Однак він ніколи не мав бажання продавати таку квартиру, при укладенні договору купівлі-продажу від 29 квітня 2014 року №2-370 не усвідомлював наслідків договору, нотаріусом не роз'яснено, що він підписував саме договір купівлі-продажу квартири. Також, він не отримував жодних коштів в рахунок оплати вартості квартири. Крім того, він перебуває у шлюбі, а при укладенні договору від 29 квітня 2014 року №2-370 його дружина не надавала жодної згоди на продаж даної квартири, що також є підставою для визнання договору недійсним. Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 квітня 2014 року №2-370, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 року №2-370.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечив, зазначив, що позивачем не надано жодних доказів, що він не усвідомлював, що укладає саме договір купівлі-продажу квартири, крім того, нотаріусом при укладенні такого договору перевірено обсяг дієздатності сторін договору. Також, квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю позивача, а не спільною сумісною власністю. Вважає, що позовні вимоги безпідставні, необґрунтовані, просить у задоволенні позову відмовити.

Третя особа в судовому засіданні позов заперечила, пояснила, що нею дотримано порядок укладення договору купівлі-продажу квартири, роз'яснено ОСОБА_1 усі права, просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_1, що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 23 серпня 1996 року. /а.с. 13/

Згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 квітня 2014 року №2-370, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідченого державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Гуділіною І.І., ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1. /а.с. 15/

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.ст. 22, 23 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на момент набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20 березня 2014 року ОСОБА_1 перебував у шлюбі з ОСОБА_4 на момент укладення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 квітня 2014 року №2-370, а відтак згода дружини ОСОБА_1 на укладення договору була обов'язковою, оскільки фактично при укладенні даного договору не з'ясовано волевиявлення ОСОБА_4, яка фактично також є стороною договору купівлі-продажу квартири, яка є спільною власністю подружжя, а тому суд вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 року №2-370 слід визнати недійсним.

Суд не бере до уваги покликання представника відповідача та третьої особи на те, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на праві особистої власності та на заяву ОСОБА_1 від 29 квітня 2014 року, оскільки право власності на вказану квартиру набуто ОСОБА_1 під час перебування ним у шлюбі та не може вважатись особистою власністю позивача згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

У відповідності до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що є матір'ю відповідача ОСОБА_2 та особисто домовлялась з ОСОБА_1 про продаж квартири АДРЕСА_1 близько двох місяців до укладення договору купівлі-продажу квартири та була присутня у нотаріуса при його оформленні. Також зазначила, що на її думку ОСОБА_1 усвідомлював, що продає квартиру та що укладає саме договір купівлі-продажу, ніхто не говорив позивачу, що укладається інший договір.

Оцінюючи покази свідка, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте позивачем чи його представником не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів щодо не усвідомлення позивачем ОСОБА_1 на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 року №2-370 змісту та наслідків даного правочину, введення позивача в оману відповідачем ОСОБА_2

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215-218 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 квітня 2014 року №2-370, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Гуділіною Іриною Іванівною.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29 квітня 2014 року №2-370.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 365 /триста шістдесят п'ять/ гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: /підпис/ А.І. Ліуш

Копія вірна

Суддя: А.І. Ліуш