АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 755/6099/16-ц Головуючий у 1-й інстанції - Катющенко В.П.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/4051/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» - Кондрашина ІгоряВадимовичана ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 грудня 2015 року у справі № 1079/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитними договорами,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року заяву ОСОБА_3, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 грудня 2015 року у справі № 1079/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитними договорами - задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 грудня 2015 року у справі № 1079/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит ЄвропаБанк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» - Кондрашин Ігор Вадимовичподав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду.

В судовому засіданні представник ПАТ «Кредит Європа Банк» підтримав апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечив.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_3 звернувся із заявою, в якій просить скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 грудня 2015 року у справі № 1079/15 за позовом ПАТ «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Посилається на те, що 04 грудня 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було прийняте рішення у справі № 1079/15 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яким стягнуто заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в сумі 129050,61 доларів США (2723283,28 гривень за курсом НБУ). Рішення суду було отримане ним 31 березня 2016 року від третьої особи ОСОБА_4 Вважає, що дана справа не підвідомча третейському суду відповідно до Закону України «Про третейські суди», а рішення підлягає скасуванню. Спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб'єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту з ОСОБА_3, як поручителя по споживчому кредиту ухвалено 04 грудня 2015 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди». Договір поруки за своєю правовою підставою має похідний характер від основного зобов'язання, в даному випадку - договору споживчого кредиту. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Він виступив поручителем за договором споживчого кредиту, валютою кредитування якого є долари США. Додаткових угод щодо зміни валюти кредиту між сторонами не укладалось. Норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 грудня 2015 року у справі № 1079/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, про стягнення заборгованості за кредитними договорами стягнуто із ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» 2 723 283 гривень 28 копійок заборгованості та судові витрати у розмірі 25 500 гривень 00 копійок.

Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 04 грудня 2015 року ухвалено на підставі укладеного договору про надання споживчого кредиту № 00010-МL-75 від 02 вересня 2008 року, додаткового договору № 1 від 24 липня 2014 року до договору про надання споживчого кредиту № 00010-МL-75 від 02 вересня 2008 року, договору поруки № 00010-МL-75/П/08 від 02 вересня 2008 року, додаткового договору № 1 від 24 липня 2014 року до договору поруки № 00010-МL-75/П/08 від 02 вересня 2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Законом України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам, частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Вказаний Закон набрав законної чинності 12 березня 2011 року.

Згідно правової позиції, висловленоїВерховним Судом України у постанові від 20.05.2015 року, справа № 6-64цс15, Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року. Отже на час укладання кредитного договору (15 листопада 2011 року) Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). З огляду на наведене, суди дійшли правильного висновку про те, що третейське застереження в кредитному договорі, укладеному після набрання чинності вказаним Законом, було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним».

Правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 02.09.2015 року, справа № 6-856цс15, роз'яснено, що відповідно до статті 389-5 ЦПК Українирішення третейського суду може бути скасовано якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону. Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Рішення третейського суду, про скасування якого просив заявник, ухвалено після внесення зазначених змін до Закону. Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів. Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Системний аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

ОСОБА_3 в розумінні ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» не є споживачем банківських послуг, а виступає поручителем по зобов'язаннях боржника на підставі укладеного договору поруки № 00010-МL-75/П/08 від 02 вересня 2008 року, тобто особою, яка взяла на себе зобов'язання перед кредитором відповідати по кредитним зобов'язанням позичальника, а не особою, яка замовила банківські послуги (отримала кредит) для власних потреб.

Проте, як роз'яснено п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов вірного висновку, що обов'язок поручителя нести солідарну відповідальність за виконання позичальником умов договору та відповідно їх солідарна відповідальність нерозривно пов'язані між собою. За наявності у спорі суб'єктного складу сторін, якими є кредитор та поручитель, джерело виникнення вимог кредитора залишається незмінним, оскільки спір виник щодо заборгованості за кредитом наданим на задоволення споживчих потреб, тобто правовідносини виникли із споживчого кредиту, у зв'язку з чим такий спір не підлягає розгляду третейським судом.

Крім того, правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-831цс14, роз'яснено, що «Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України та п. 1 ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

У справі, рішення касаційного суду в якій переглядається Верховним Судом України, вирішено скаргу на рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта - долари США.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ у регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 КУпАП).

Отже, норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами».

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно ч. 4 ст. 389-4 ЦПК України, суд не обмежений доводами заяви про скасування рішення третейського суду, якщо під час розгляду справи буде встановлено підстави для скасування рішення третейського суду, визначені статтею 389-5 цього Кодексу.

Встановивши обставини справи, враховуючи викладене у вищезазначених правових позиціях Верховного Суду України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказаний спір не підвідомчий третейському суду, а рішення третейського суду прийняте після внесення змін до Закону України «Про третейські суди» підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення судуповинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди» з підвідомчості третейських судів виключені справи у спорах щодо захисту прав споживачів, а у третейській справі третейським судом розглянутий спір, у якому споживач не був учасником, оскільки позов пред'явлено лише до поручителя, який не є споживачем за визначенням вищевказаного закону, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 виступив поручителем за договором споживчого кредиту, валютою кредитування якого є долари США. Додаткових угод щодо зміни валютного кредиту між сторонами не укладалося.

За змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом.

Оскільки рішення третейського суду, постановлене у справі щодо проведення розрахунку за укладеним резидентами кредитним договором, предметом якого є іноземна валюта - долари США, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі №6-831цс14, спір, що виник між сторонами не підлягає вирішенню третейським судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість стягувалася у гривні, а тому відповідальність поручителя виникла у гривні колегія суддів також не приймає до уваги, оскільки порука має похідний характер від основного зобов'язання. Заборгованість, яка виникла за договором споживчого кредиту визначена в доларах США, а сума боргу, яка стягнута третейським судом є гривневим еквівалентом валютної заборгованості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої у справі ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» - Кондрашина ІгоряВадимовича- відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 25 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді