АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №761/7795/17
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Шахової О.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідача редакції газети „Факти та коментарі"-ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7

представника Київської міської прокуратури№6 - Гаврилюк О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до Редакції газети «Факти та коментарії», журналіста ОСОБА_10, ОСОБА_6, Київської міської прокуратури №6, третя особа: ОСОБА_11 про захист честі, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

в с т а н о в и л а:

Позивач звертаючись у березні 2017 року до суду з вищевказаним позовом ставив питання про визнання недостовірною, та такою, що не відповідає дійсності інформацію, опубліковану в статті під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1» в газеті «Факты и комментарии» (випуск № НОМЕР_1 от ІНФОРМАЦІЯ_2 року, а саме: „ ОСОБА_13 никаких договоров не подписывала, а также квартир на улицах Грушевського и Лаврская не продавала; гражданин ОСОБА_9 являється фигурантом уголовного производства; гражданин ОСОБА_9 вместе с гражданином ОСОБА_14 пытались обжаловать арест наложенный на квартиры на улицах Лаврской и Грушевського". Позивач також просив суд зобов'язати відповідачів відновити становище, яке існувало до порушення шляхом оприлюднення інформації про спростування вказаних у газеті даних через опублікування відповідних відомостей в наступному випуску вказаної газети та зазначенням про те, що вказана у цій статті інформація є недостовірною.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.10.2010 року позивач придбав у ОСОБА_6 шляхом укладення відповідних договорів квартири за адресами: АДРЕСА_1 та у АДРЕСА_2. В подальшому йому стало відомо про вихід ІНФОРМАЦІЯ_2 року випуску газети «Факти та Коментарі» та розміщення у ній статті журналіста ОСОБА_10 із вищевказаним змістом, що підлягає визнанню судом недостовірною інформацією, зважаючи на існування висновку експерта №14164 від 29.09.2014 року про підписання вищевказаних договорів купівлі-продажу саме ОСОБА_6 Поширені відповідачами щодо позивача відомості порушують його права, ділову репутацію, носять негативний та образливий характер щодо його моральних якостей як законослухняного громадянина. Слова у цій статті «фігурант» у застосуванні до позивача є неправдивими, оскільки він підозрюваним по жодному з кримінальних проваджень не являється. Слова у статті про те, що позивач намагався зняти арешт як фігурант по справі є неправдивою та порушує немайнові права позивача щодо його честі, гідності та ділової репутації і моральних якостей. Уся викладена щодо позивача інформація носить неправдивий характер та дискредитує його у громадській думці з точки зору дотримання ним законів України, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_9 були залишені без задоволення.

Не погоджуючись із рішення суду представник позивача подав апеляційну скаргу де ставив питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів апеляційну скаргу не визнали, заперечували проти її задоволення.

Інші учасники судового розгляду будучи належним чином повідомленими про розгляд справи не з'явилися у судове засідання, поважність причин своєї неявки суду не повідомили. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність сторін в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем в судовому засіданні не доведено, що уся поширена відповідачами у викладеному ними тексті позові у наведеному контексті в цілому порушує особисті немайнові права позивача, або завдала шкоди його особистим немайновим благам, або перешкоджає займатись будь-якою діяльністю чи стало наслідком звільнення позивача із займаної посади, а оціночні судження спростуванню не підлягають. Відтак, судом не встановлено сукупності чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог.

Також, на думку суду не підлягали задоволенню ї позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів опублікувати спростування вказаної вище інформації щодо позивача, оскільки підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання інформації неправомірною суд не вбачав.

Зазначаючи при цьому, що у відповідності до вимог п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 - відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи поданої апеляційної скарги зводяться до того, що повного рішення суду на час подання даної апеляційної скарги не було опубліковано на офіційній Інтернет -сторінці Єдиний державний реєстр судових рішень, що підтверджується знімком з сторінки сайту вказаного ресурсу. На момент подачі апеляційної скарги позивачем та його представником повний текст оскаржуваного рішення суду не було. А тому вони позбавлені можливості надати належне обґрунтування його незаконності, які в свою чергу є очевидними.

Колегія суддів вважає, що зазначені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду виходячи з наступного.

Так у відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ю та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Стаття 297 ЦК України встановлює, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Як встановлено в ході судового розгляду в газеті «Факты и комментарии (выпуск НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_2 року була опублікована стаття журналіста ОСОБА_10 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Позивач звертаючись до суду вказував на те, що викладена щодо нього інформація носить неправдивий характер та дискредитує його у громадській думці з точки зору дотримання ним законів України. А саме його прізвище „ ОСОБА_9" мається на увазі відповідачем ОСОБА_6 коли вона повідомляє інформацію «Но ведь я не ездила к нотариусу и ничего не продавала! Никакой договор я не подписывала".

У той час як він має висновок експертного дослідження, який вказує що договори купівлі - продажу квартир, що укладалися між ним та ОСОБА_6 від імені продавця виконані самою ОСОБА_6

Однак, колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, так як наведені вислови ОСОБА_6 як і весь текст її інтерв'ю журналісту не містять у собі посилань на прізвище позивача „ОСОБА_9", відтак не можуть вважатися такими, що стосується позивача, порушують його особисті немайнові права як законослухняного громадянина, або завдають шкоди відповідним особистим його немайновим благам, чи перешкоджають особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, відтак спростуванню в розумінні вимог ст. ст. 277, 278 ЦК України не підлягають.

Також позивач вважав, що неправдиву інформацію приведено в статті і у коментарі прокурора Київської міської прокуратури № 6 ОСОБА_11 , а саме ;„ В ходе обысков у фигурантов уголовного производства ОСОБА_14 и ОСОБА_9 были изъяты вещи и предметы, которые принадлежат потерпевшим. На квартиры по улицам Лаврской и Грушевского наложен арест, которые фигуранты не раз пытались обжаловать.

Позивач зазначав про те, що він не являється „фігурантом" жодного кримінального провадження, в той час, як дане слово асоціюється у пересічного громадянина зі словом „підозрюваний".

Колегія суддів вважає правомірними висновки суду щодо визнання їх оціночними судженнями, оскільки вони не містять конкретних даних щодо оцінки дій позивача в контексті вчинення конкретних правопорушень або злочинних дій.

А відтак, відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Крім того, у ході судового розгляду відповідачами було доведено факт вчинення позивачем дій щодо оскарження накладеного арешту на майно ( витяги з Реєстру судових рішень та ухвал слідчих суддів протягом липня - вересня 2015 року).

Відповідно до ч.3 с. 277 ЦК України зі змінами від 27.03.2014 року, позивач не був позбавлений права надання доказів щодо підтвердження заявлених ним вимог, враховуючи, що доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення недостовірної інформації відповідачами, має відбуватися у загальному порядку.

Також, як вбачається із тексту позовної заяви, вимоги позивача зводяться до зобов'язання відповідачів опублікувати текст спростування у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 37 Закону України „ Про друковані засоби масової інформації ( пресу) в Україні». При цьому слід відзначити, що сам текс спростування різниться за своїм змістом з текстом публікації, а саме визначення позивачем переліку недостовірної інформації.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: