Справа № 461/8698/17
Провадження № 2/461/1817/17
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

14.12.2017 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді: Стрельбицького В.В.,

при секретарі: Коружинець Н.В.,

розглянувши заяву позивача представника Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Галицького районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

В порядку забезпечення позову представник позивача просить арешт на грошові кошти, рухоме і нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1, а також обмежити відповідача у праві виїзду за межі України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Представником позивача не подано жодного належного доказу на підтвердження того факту, що не накладення арешту на майно відповідача може призвести до порушення прав та інтересів позивача, а також до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки не наведено жодних доводів того, відповідач має намір відчужити належне йому майно чи виїхати за кордон на постійне місце проживання не виконавши зобов'язань.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не вказано, де знаходяться грошові кошти (на яких рахунках та у яких фінансових установах), на яке саме майно слід накласти арешт, не подано доказів належності відповідачу буд-якого рухомого чи нерухомого майно, а також обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 у даному випадку порушить конституційні права останнього, оскільки не подано жодних належних доказів, які б давали суду підстави вважати, що відповідач може виїхати за кордон.

За таких обставин, з врахування вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні заяви.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Стрельбицький В.В.