Справа № 505/1343/17
Провадження № 2/505/1059/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.12.2017 року Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючого судді Нікітішина В.П.

при секретарі Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Подільську Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ у Подільському районі Держгеокадастру в Одеській області, про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі представника за довіреністю ОСОБА_2, звернувся 01.06.2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що 18 липня 2001 року померла його матір ОСОБА_3, 13 лютого 2002 року помер його батько ОСОБА_4.

ОСОБА_3 за життя належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,9870 гектарів розташована на території Липецької сільської ради Котовського району, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на землю IV-ОД №026295.

ОСОБА_4 за життя належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 1,9870 гектарів розташована на території Липецької сільської ради Котовського району, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на землю ІУ-ОД №026294

Вказані документи про право власності на земельні ділянки видані у відповідності до законодавства, яке діяло на момент набуття права власності на землю його батьками, а земельним ділянкам на той час не надавався кадастровий номер.

Померлі заповіт не складали. Єдиним спадкоємцем за законом є він.

Оскільки земельним ділянкам кадастровий номер не надавався, то він не має змоги надати його нотаріусу та відповідно отримати свідоцтво про право на спадщину.

У звязку з цимпросив постановити рішення суду яким визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як за спадкоємцем за законом майна ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку розміром 1,9870 гектарів розташовану на території Липецької сільської ради Подільського (до перейменування Котовського) району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №026265; визнати за ним, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як за спадкоємцем за законом майна ОСОБА_4, право власності на земельну ділянку, розміром 1,9870 гектарів розташовану на території Липецької сільської ради Подільського (до перейменування Котовського) району Одеської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №026264.

Представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, надав заяву згідно якої на позові наполягав та просив розглянути справ у його відсутність.

Представник Липецької сільської ради Подільського району Одеської області в судове засідання не зявився, надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу за відсутності представника.

Представник Відділу у Подільському районі Держгеокадастру в Одеській області у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив.

У звязку з відсутністю у судовому засіданні сторін та з урахуванням закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи і згоди позивача, справу розглянуто за наявними у справі письмовими доказами.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 липня 2001 року у віці 45 років в с. Липецьке Котовського району Одеської області померла ОСОБА_3 (актовий запис №58), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №244125, виданим повторно від 28.12.2010 року.

Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9870 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №504/03 від 16.12.2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД №026295 від 02.03.2004 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 6 №00779.

13 лютого 2002 року у віці 51 року в с. Липецьке Котовського району Одеської області помер ОСОБА_4 (актовий запис №10), що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД №244124, виданим повторно від 28.12.2010 року.

Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9870 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №504/03 від 16.12.2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД №026294 від 02.03.2004 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 6 №00778.

Згідно довідки управління держгеокадастру у Котовському районі Одеської області № К-541/0-682/6-17 від 10.02.2017 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «ім.Леніна», з урахуванням індексації станом на 01.01.2016 року становить 60860,99 грн.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заповіт не складали, тому успадкування спадщини яка відкрилась після їх смерті має здійснюватися за законом.

Позивач є сином померлих, та відповідно спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст.1261 ЦК України.

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Після смерті ОСОБА_3, померлої 18 липня 2001 року, та ОСОБА_4, померлого 13 лютого 2002 року, позивач подав заяви до нотаріуса про прийняття спадщини за законом та були

заведені спадкові справи 95/2012 та 94/2012. Інших спадкоємців за цією справою не має.

Проте, згідно листів Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеської області №327/02-14 та №328/02-14 від 03.02.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, померлої 18 липня 2001 року, та ОСОБА_4, померлого 13 лютого 2002 року, у вигляді спадкових земельних ділянок, що розташовані на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, у звязку з відсутністю кадастрових номерів на земельні ділянки.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання.

Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оформлення та видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» п.10. наголошено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтею 131 вказаного Кодексу зазначено, що громадяни України, мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, успадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 Земельного кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічні вимоги зазначені в статті 126 Закону України «Про державний земельний кадастр» згідно з якою право власності на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до вимог ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації, виникає з моменту такої реєстрації.

Статтею 4 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що обовязковій реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно. Статтею 5 встановлено, що у державному реєстрі прав реєструються права на земельні ділянки.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що державний реєстратор (яким також є нотаріус) повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих у документах.

Оскільки, як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не визначався, то позивач не має змоги надати його нотаріусу для визначення наявності або відсутності суперечностей, а останній не може їх визначити навіть шляхом подання запиту до органів виконавчої влади (управління Держемагенста в Котовському районі), оскільки навіть у районному управлінні Держземагенства вказана інформація відсутня.

Статтею 16 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що заява про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, за письмовою заявою правонабувача, може подаватися державним кадастровим реєстратором, який здійснив державну реєстрацію такої земельної ділянки. Оскільки на момент реєстрації права власності на вказану земельну ділянку кадастровий номер не надавався та відомості про неї не заносились до кадастру, тому він позбавлений можливості набути права власності на земельну ділянку на підставі вказаної статті.

Статтею 19 закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку у випадках, встановлених законом.

Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону передбачено, що орган, який здійснює ведення Державного земельного кадастру (в даному випадку управління Держземагенства), надає органу державної реєстрації прав інформацію про кадастровий номер земельної ділянки, кадастровий план зареєстрованої земельної ділянки, право доступу до перегляду кадастрових карт (планів). Інформація, одержана від органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, вноситься державним реєстратором під час здійснення державної реєстрації прав на відповідний об'єкт до розділу Державного реєстру прав, який містить відомості про нерухоме майно.

Як зазначено вище, кадастровий номер земельній ділянці не надавався, що позбавляє позивача змоги реалізувати право на спадкування нерухомого майна (земельної ділянки).

У відповідності до ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" порядок ведення Державного реєстру прав визначає Кабінет Міністрів України. Статтею 15 вказаного закону встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. N 1141 затверджено «Порядок ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» (надалі «Порядок …») пунктом 10 якого державного реєстратора (у тому числі нотаріуса) зобовязано під час розгляду заяви (запиту) здійснювати пошук у Державному реєстрі прав відомостей про нерухоме майно; право власності та суб'єкта цього права; інші речові права та суб'єкта цих прав.

Пунктом 11 встановлено, що пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється за реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна. У разі, коли відомості про реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у заяві (запиті) не зазначаються, пошук у Державному реєстрі прав відомостей здійснюється «за кадастровим номером земельної ділянки» (ідентифікатором).

Крім того, кадастровий номер також потрібен для внесення державним реєстратором (нотаріусом) запису про нерухоме майно оскільки П.20.вказаного «ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою проведення державної реєстрації виникнення права власності державний реєстратор (нотаріус) вносить до запису про нерухоме майно такі відомості щодо земельної ділянки: дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу, що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки; підставу для внесення запису про нерухоме майно: назву рішення; дату формування рішення; індексний номер рішення; прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; найменування нотаріальної контори, назву нотаріального округу.

Пунктом 36 «Правил..» встановлено, що для формування та видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно державний реєстратор вносить до Державного реєстру прав відомості щодо нерухомого майна (зокрема земельної ділянки): дату державної реєстрації земельної ділянки; найменування органу що провів державну реєстрацію земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; площу земельної ділянки; цільове призначення земельної ділянки.

Також, обовязковим є отримання витягу з державного земельного кадастру при вчиненні правочинів щодо земельної ділянки у відповідності до вимог ст.38 п.2 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Відповідно ст.7-1 Закону України «Про державний земельний кадастр» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин,

здійснює підготовку земельно-кадастрової документації та внесення до Державного земельного кадастру відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, організовує роботи із землеустрою, що проводяться з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру.

Статтею 9 вказаного закону визначено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО). Державний кадастровий реєстратор здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, присвоює кадастрові номери земельним ділянкам.

Однак на підставі вказаного закону позивач також не має змоги вжити дій щодо надання кадастрового номеру земельній ділянці та звернутись до державного реєстратора, оскільки у відповідності до ст. 15 закону України «Про державний земельний кадастр» обовязковим у відомостях про земельну ділянку є зазначення інформації про її власників (користувачів), власник же вказаної земельної ділянки помер, а позивач лише спадкоємець.

Статтею 21 вказаного закону визначено, що підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру є документація із землеустрою щодо формування земельних ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнається дійсними у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Як вже зазначено вище, спадкодавець набув право на земельну ділянку у відповідності до законодавства, яке діяло станом на 2004 рік, яким не передбачалось присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці та виготовлення технічної документації з оцінки земель.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

Документи які містять достатні дані (кадастровий номер та кадастровий план, технічна документація з оцінки земель) для проведення реєстраційних дій державним реєстратором щодо спадкування земельної ділянки відсутні, оскільки на момент набуття останнім права власності на земельну ділянку їх виготовлення не передбачалось чинним законодавством.

Неможливість отримати документ про право власності на вказану земельну ділянку прямо слідує з наведених положень діючого законодавства.

Таким чином відсутність у позивача можливості надання нотаріусу належно оформленого витягу з Державного земельного кадастру, позбавляє його права на оформлення спадщини в нотаріальному порядку.

Відповідно суд вважає за можливе визнати за ним право власності на спадкові земельні ділянки в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як за спадкоємцем першої черги за законом майна ОСОБА_3, право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9870

га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №504/03 від 16.12.2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД №026295 від 02.03.2004 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 6 №00779.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, як за спадкоємцем першої черги за законом майна ОСОБА_4, право приватної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,9870 га, яка розташована на території Липецької сільської ради Подільського району Одеської області, передана у приватну власність на підставі розпорядження Котовської райдержадміністрації Одеської області №504/03 від 16.12.2003 року, державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ОД №026294 від 02.03.2004 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 6 №00778.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через суд, який його постановив, протягом 10 днів з дня отримання його копії.

С у д д я