Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Цуранова А. Ю. , при секретарі - Солом'яна Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті в порядку статті 257-1 ЦПК України.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце смерті: Автономна Республіка Крим.

Посилаючись на неможливість отримання свідоцтва про смерть, заявник просила: 1) встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця АДРЕСА_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Новоотрадне Ленінського району АРК; 2) зобов`язати Білоцерківський міськраойнний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області скласти актовий запис про смерть ОСОБА_2, в якому зазначити: дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, помер у віці 63 років, місце смерті: держава Україна, АРК, Ленінський район, с. Новоотрадне, причина смерті - серцева недостатність, атеросклеротична хвороба серця, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження - с. Новоотрадне Ленінського району Кримської області, місце проживання - АДРЕСА_1.

В судове засідання заявник не з'явилась, 12.12.2017 року подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

14.12.2017 року заявник подала через канцелярію суду заяву, в якій просила не розглядати вимогу п. 2 заяви про встановлення факту смерті.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився.

Згідно ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 07.12.1979 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Згідно довідки № 3725 від 07.12.2017 року виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області ОСОБА_1 вбачається, що вона та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно даних, що містяться у наявних у справі копій медичного свідоцтва про смерть серії 35 № 051528 Керченського відділення ГБУЗ РК «КРБ СМ7» та свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 Керченського міського відділу запису актів громадянського стану вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, місце смерті АДРЕСА_2.

14.12.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено у видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказана відмова мотивована тим, що заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, що виданий на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року №1207-VII, тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, зібрані у справі докази та їх оцінка у сукупності вказують на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту смерті, що врегульовано ст.ст. 256, 257-1 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 212-215, 234, 235, 256, 257-1, 259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, місце смерті: АР Крим, Ленінський район, с.Новоотрадне.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя А. Ю. Цуранов