Справа № 464/3821/16-ц
пр.№ 2/464/47/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.04.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Борачка М.В.

за участю секретаря судового засідання Гаврилишин О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, політичної партії «Українська Галицька Партія» до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,-

в с т а н о в и в:

Позивачі ОСОБА_1 та політична партія «Українська Галицька Партія» звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просили визнати недостовірними та зобовязати відповідача спростувати твердження про позивачів, поширені ним під час прес-конференції на тему «ОСОБА_3 ОСОБА_1 перешкоджає здійснювати підприємницьку діяльність ПП «Львівдах»», що відбулась 22.04.2016 у Львівському прес-клубі.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 09.02.2017, мотивовані тим, що під час прес-конференції від 22.04.2016 ОСОБА_2 було поширено недостовірну інформацію відносно депутата Львівської міської ради ОСОБА_1 та політичної партії «Українська Галицька Партія». Так, відповідач заявив, що до директора ПП «Львівдах» прийшла невідома особа, яка не представилася, але сказала, що вона від голови Галицької партії пана ОСОБА_1 і сказала, що якщо ПП «Львівдах» зробить певний внесок на рахунок Галицької партії, то будівництво буде йти спокійно і без всяких ексцесів. Однак, подана інформація не відповідає дійсності і є вигаданою, озвучуючи такі відомості ОСОБА_2 не навів жодних доказів, які б її підтверджували. Крім цього, відповідач не вказав статі чи інших деталей та особливих прикмет, за допомогою яких можна було б ідентифікувати таку особу. Також, зазначено, що ОСОБА_1 не є і ніколи не був головою Української Галицької партії, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру. Крім цього, відповідачем на прес-конференції було сказано, що до одного із маклерів прийшов помічник депутата ОСОБА_1 і запропонував заробити, розмістивши в мережі Інтернет оголошення про продаж квартир в будинку №31 на вул. Чайковського у м. Львові. Проте, відповідачем у даному випадку не наведено жодних фактичних даних, які б це підтверджували, зокрема, не названо імені згаданого вище маклера, не вказано дату і місце зустрічі, а також особливих прикмет цього помічника, не надано відео з камер спостереження. Крім цього, під час прес-конференції відповідач стверджував, що ОСОБА_1 організував повалення паркану на будівельному майданчику та штовхає молодих людей на неправомірні вчинки, направив їх на місце будівництва. Однак, відповідачем не наведено будь-яких фактичних даних, які це підтверджують. Вважають, що всі ці перелічені відомості, які були озвучені ОСОБА_2 в ході прямої трансляції в мережу Інтернет і таким чином поширені серед загалу регіональної спільноти, завдають великої шкоди репутації депутату Львівської міської ради ОСОБА_1 як місцевому політику. У звязку з цим, позивач ОСОБА_1 просив визнати недостовірними та зобовязати спростувати наступні твердження відповідача, висловлені ним під час прес-конференції 22.04.2016: «до нашого директора прийшла невідома особа, яка не представилася, але сказала, що вона від голови Галицької партії пана ОСОБА_1 і сказала, якщо ви зробите певний внесок на рахунок даної партії, ми допоможемо, щоб будівництво йшло спокійно без всяких ексцесів»; «до нього підійшла людина, яка представилася помічником міського депутата ОСОБА_1 і сказала, що тут є такий будинок, можна добре заробити і давайте оголошення»; «ОСОБА_1 штовхає цих молодих людей на неправомірні вчинки».

Також, відповідач завдав значної шкоди позивачу політичній партії «Українська Галицька Партія», оскільки на прес-конференції він заявив, що до директора ПП «Львівдах» прийшла невідома особа, яка не представилася, сказала, що вона від голови Галицької партії пана ОСОБА_1 і сказала, що якщо ПП «Львівдах» зробить певний внесок на рахунок Галицької партії, то будівництво буде йти спокійно і без ексцесів. Крім цього, ОСОБА_2 заявив, що людина, яка представляла ОСОБА_1 вимагала сплати пожертви на Галицьку партію в сумі, що складає еквівалент вартості двокімнатної квартири у центрі міста. Однак, ця інформація не відповідає дійсності, відповідачем не наведено жодних доказів вищевикладеного, а вимагання грошей є кримінально-караним діянням, проте, заяви про вчинення кримінального правопорушення не подано. Поширення такої вигаданої та неперевіреної інформації серед широко загалу громадян негативно впливає на репутацію партії та підриває довіру громадян до неї. У звязку з цим, твердження відповідача, що стосуються позивача політичної партії «Українська Галицька Партія», висловлені ним під час прес-конференції 22.04.2016, а саме: «до нашого директора прийшла невідома особа, яка не представилася, але сказала, що вона від голови Галицької партії пана ОСОБА_1 і сказала, якщо ви зробите певний внесок на рахунок даної партії, ми допоможемо, щоб будівництво йшло спокійно без всяких ексцесів»; «Тобто це пожертва на Галицьку партію», просили визнати недостовірними та зобовязати відповідача їх спростувати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав, надав пояснення про те, що відповідач не переконався у достовірності оприлюдненої ним на прес-конференції інформації, не надав жодних фактичних даних та доказів, які б підтверджували таку. Вказав, що оскільки ОСОБА_1 є публічною особою, відтак поширення про нього недостовірної інформації порушує особисті немайнові права останнього, так як негативно впливають на його репутацію як депутата. Крім цього, звертає увагу суду на те, що п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009, передбачено, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України та ст. 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Зазначив, що ОСОБА_1, будучи депутатом Львівської міської ради та членом постійної комісії із питань архітектури, містобудування та охорони історичного середовища, на яку покладено обовязок здійснювати контроль за дотриманням законодавства в сфері містобудування, 16.02.2016 прибув за адресою будівництва будинку №31 на вул. Чайковського у м. Львові, однак, його не впускали на територію будмайданчика та не надали дозвільні документи, відбувся конфлікт між позивачем ОСОБА_1 та представниками ПП «Львівдах». З метою встановлення законності такого будівництва він звертався із запитами в різні державні установи. Також вказав, що ОСОБА_1 є членом Української Галицької партії, а не головою такої. Просив суд позов задовольнити.

Представник позивача політичної парії «Українська Галицька Партія» ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав, надав пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Додатково зазначив, що заявлені позовні вимоги взаємоповязані з позовними вимогами ОСОБА_1, оскільки останній є членом вказаної партії. Вказав, що відповідач не вжив жодних заходів з метою встановлення невідомої особи та її права на представлення інтересів партії чи депутата ОСОБА_1, жодних звернень до партії з приводу цієї особи не було, а відтак, відповідач, поширюючи інформацію про позивачів, не переконався у її достовірності, чим саме спричинив Українській Галицькій партії значну шкоду. Крім цього, зазначив, що позивачем подано докази на підтвердження недостовірності такої інформації, натомість відповідачем не надано жодних доказів, які свідчать про те, що така інформація є перевіреною і достовірною та підтверджується певними фактами, а не оціночним судженнями чи припущеннями відповідача. Просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав з підстав, що викладені у запереченнях на позовну заяву та додатково пояснив, що межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Ствердив, що 16.02.2016 на обєкті будівництва за адресою вул. Чайковського, 31 у м. Львові відбувся конфлікт з ОСОБА_1, а 22.04.2016 група молодих людей повалила паркан та викрала майно, що належало ПП «Львівдах», звідси і був зроблений висновок, що позивач ОСОБА_1 причетний до даних подій, а тому, вислів відповідача «ОСОБА_1 штовхає цих молодих людей на неправомірні вчинки» є лише його внутрішнім переконанням. Крім цього, зазначив, що інші висловлювання відповідача, які позивачі вважають недостовірними, відповідають дійсності, що можуть підвередити безпосередньо директор ПП «Львівдах» ОСОБА_7 та маклер ОСОБА_8 Ствердив, що усі висловлювання відповідача були спрямовані на доведення до широкого кола людей оцінки діяльності позивачів та жодного умислу на заподіяння останнім шкоди чи приниження їх честі, гідності чи ділової репутації у відповідача не було. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.04.2016 у Львівському прес-клубі відбулась прес-конференція за участю, зокрема, відповідача ОСОБА_2, який є заступником директора ПП «Львівдах», на тему «ОСОБА_3 ОСОБА_1 перешкоджає здійснювати підприємницьку діяльність «ПП «Львівдах».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено з пояснень представників сторін, між сторонами у даній справі фактично існує спір з приводу законності реконструкції нежитлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Чайковського, 31, забудовником якого є ПП «Львівдах».

Як видно з оглянутого в судовому засіданні відеозапису та не заперечується стороною позивача, з метою зясування наявності необхідної документації для проведення будівництва, 16.02.2016 ОСОБА_1, будучи депутатом Львівської міської ради, прибув на обєкт будівництва, де між ним та особами, які перебували на будівельному майданчику, виник конфлікт.

Крім цього, встановлено, що позивач ОСОБА_1 звертався до компетентних органів з приводу законності проведення будівельних робіт «Реконструкція існуючих нежитлових приміщень з надбудовою та пристосуванням під адміністративний будинок із вбудованими приміщеннями соціально-культурного побуту по вул. Чайковського, 31 у м. Львові».

Разом з тим, встановлено, що 22.04.2016 група осіб проникла на територію обєкта будівництва та знесла обшиту залізними листами огорожу, про що того ж дня генеральним директором ПП «Львівдах» ОСОБА_7 до Галицького районного відділу поліції м. Львова було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 194 КК України. Вказана подія також підтверджується даними оглянутого відеозапису.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7, який є генеральним директором ПП «Львівдах», дав показання про те, що 20-25 січня 2016 року до нього прийшов чоловік 35-40 років, який повідомив, що він від Української Галицької партії та від ОСОБА_1. Коли сказав, що така партія та депутат йому невідомі, від вказаної особи довідався, що ОСОБА_1 очолює Українську Галицьку партію. У подальшому, дана особа зазначила, що йому відомо про будівництво будинку на вул. Чайковського, 31 у м. Львові, де ПП «Львівдах» здійснює підрядні роботи, та запитав чи потрібна допомога. Також вказав, що якщо ПП «Львівдах» посприяє Українській Галицькій партії, остання допоможе в будівництві та у відсутності будь-яких проблем. Вартість такої послуги становила еквівалент двокімнатної квартири у м. Львові. Даній особі повідомив, що жодних проблем у них немає та допомоги не потребують, оскільки працюють в межах чинного законодавства. Зазначив, що вказану розмову до уваги не брав до того моменту, коли 16.02.2016 ОСОБА_1 прийшов на обєкт будівництва. Обговорював дану ситуацію зі своїм заступником ОСОБА_2, який від його імені озвучив таку на прес-конференції, яка стосувалася знищення будівельного майданчика.

Свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що працює в сфері надання послуг з продажу обєктів нерухомості. Зазначив, що близько року тому до нього зателефонував представник Львівської Галицької партії, який повідомив, що розпочинається продаж квартир на вул. Чайковського, 31 у м. Львові, та можна добре заробити, подавши оголошення про це. Вказав, що розмістив таке оголошення, однак, після дзвінків клієнтів, поїхав у відділ продажу нерухомості, де розповів про розмову з представником Галицької партії, а зясувавши, що вказана інформація щодо даного обєкта не відповідає дійсності, видалив таке повідомлення. Зазначив, що не зясовував у ПП «Львівдах» інформацію щодо обєкта нерухомості у звязку з відсутністю часу.

Згідно з статтями 3, 28 ОСОБА_9 України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; кожен має право на повагу до його гідності.

Статтею 32 ОСОБА_9 України гарантовано судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та право вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Разом з тим, свобода слова і свобода друку, гарантовані громадянам ОСОБА_9 України, означають право висловлювання думок і переконань, пошуку, вибору, одержання і поширення інформації та ідей у будь-яких формах, включаючи пресу та інші засоби масової інформації (ст. 34 ОСОБА_9 України).

Відповідно до ст. 68 ОСОБА_9 України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися ОСОБА_9 та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

З огляду на викладене, право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом цієї норми свобода слова, преси, як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Положеннями ст. 275 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу, а також іншими способами відповідно до змісту цього права, способу його поширення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Аналіз вищезазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація поширена «з явним злим умислом», тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості тверджень про наміри і позицію політичних лідерів, інших публічних осіб та сформувати про них свою думку.

При вирішенні даного спору суд враховує положення абз. 6 п. 3 рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10.04.2003 № 8рп/2003, який вказав на те, що проблеми, пов'язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є депутатом Львівської міської ради від політичної партії «Українська Галицька Партія», а також членом постійної комісії із питань архітектури, містобудування та охорони історичного середовища, відповідно, межа допустимої критики щодо нього та партії, членом якої він є, значно ширша, ніж окремої пересічної особи, оскільки він безпосередньо відіграє важливу роль у містобудівній діяльності, та його діяльність становить суспільний інтерес.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на прес-конференції, що відбулась 22.04.2016, відповідач серед іншого заявив, що «до нашого директора прийшла невідома особа, яка не представилася, але сказала, що вона від голови Галицької партії пана ОСОБА_1 і сказала, якщо ви зробите певний внесок на рахунок даної партії, ми допоможемо, щоб будівництво йшло спокійно без всяких ексцесів»; «до нього підійшла людина, яка представилася помічником міського депутата ОСОБА_1 і сказала, що тут є такий будинок, можна добре заробити і давайте оголошення»; «Тобто це пожертва на Галицьку партію»; «ОСОБА_1 штовхає цих молодих людей на неправомірні вчинки».

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, відсутність хоча б однієї з наведених обставин виключає можливість задоволення відповідного позову.

З аналізу положень ст. 10 ЦПК вбачається, що обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Так, проаналізувавши такі висловлювання відповідача як: «до нашого директора прийшла невідома особа, яка не представилася, але сказала, що вона від голови Галицької партії пана ОСОБА_1 і сказала, якщо ви зробите певний внесок на рахунок даної партії, ми допоможемо, щоб будівництво йшло спокійно без всяких ексцесів»; «до нього підійшла людина, яка представилася помічником міського депутата ОСОБА_1 і сказала, що тут є такий будинок, можна добре заробити і давайте оголошення», та враховуючи зібрані у справі письмові докази та показання свідків, суд приходить до висновку, що вказана поширена інформація не порушує особисті немайнові права позивачів, оскільки безпосередньо не стосується самих позивачів та не містить прямого твердження про певну особу, яка прийшла від депутата ОСОБА_1 чи політичної партії «Українська Галицька партія», а лише містить посилання на невідому особу, яка представилася від імені позивачів.

Що стосується висловлювання відповідача «ОСОБА_1 штовхає цих молодих людей на неправомірні вчинки» та «Тобто це пожертва на Галицьку партію», суд приходить до переконання, що такі хоч і містять інформацію щодо наявності з боку позивачів певних порушень норм чинного законодавства, проте, не носять стверджувального характеру, є фактично припущенням відповідача щодо певних подій та не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, а містять лише думки та переконання відповідача щодо можливих дій, вчинених позивачами, тобто у даному випадку є лише оціночними судженнями відповідача з приводу тих обставин, які мали місце і встановлені судом, зокрема, наявності спору з приводу законності реконструкції нежитлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Чайковського, 31, подання позивачем ОСОБА_1 ряду звернень щодо законності будівництва та проведення перевірок, а також подій на будівельному майданчику, що мали місце 16.02.2016 та 22.04.2016, а тому, такі висловлювання не підлягають спростуванню чи доведенню у судовому порядку, оскільки не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.

Крім цього, поширена відповідачем на прес-конференції інформація направлена не на приниження честі, гідності чи ділової репутації позивача ОСОБА_1 як депутата, та позивача політичної партії «Українська Галицька партія», членом якого є останній, а спрямована на доведення до широкого кола людей оцінки їх діяльності, що в свою чергу становить суспільний інтерес.

В ході розгляду справи стороною позивачів не доведено, що зазначена інформація є недостовірною, а її поширення порушило особисті немайнові права позивачів та завдало шкоди відповідним особистим немайновим благам. При цьому, є необґрунтованими твердження представника позивача про те, що закон покладає обовязок доведення достовірності інформації на відповідача, оскільки ч. 3 ст. 277 ЦК України виключено на підставі Закону України №1170-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про інформацію" та Закону України "Про доступ до публічної інформації" від 27.03.2014.

Враховуючи наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі статей 32, 34, 68 ОСОБА_9 України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статей 275, 277, 297, 299 ЦК України, статей 29, 30 Закону України "Про інформацію", пунктів 15, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 „Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи та керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 209, 212 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1, політичної партії «Українська Галицька Партія» до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий Борачок М.В.