ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1215/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" квітня 2017 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача адвоката Федоренка Р.В., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків визнання правочину недійсним (реституції),-

Обставини справи:

21.12.2016 ОСОБА_3 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 (далі Відповідач), яким з урахуванням уточнень від 23.02.2017 та від 04.04.2017, просив визнати Договір поставки обладнання №14/09 від 14.09.2015 недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом повернення Відповідачем Позивачу 495000 гривень, а також повернення Позивачем Відповідачу поставленого обладнання: вертикальний цепний транспортер Норія-7,5 - 1шт.; Колонна охолоджування - 1 шт.; Циклон пасивний Ц-350 - 1 шт. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2015 між сторонами було укладено договір поставки обладнання, згідно яким Відповідач повинен здійснити поставку обладнання для виробництва паливної гранули у строк 40 днів з дня отримання передоплати; ціна договору складала 650000 грн., яка включає в себе вартість обладнання, а також вартість навантаження і налаштування. Однак Відповідачем такі дії виконані не були. Більш того, ознайомившись з обладнанням було встановлено розбіжності між Специфікацією №1 (додаток до договору). У зв'язку з цим були написані претензії, які залишилися без уваги з боку Відповідача. Всього по договору Позивачем сплачено 532000 грн. Вважає, що договір є недійсним, так як він має бути укладений між сторонами, які займаються підприємницькою діяльністю. Натомість Позивач не є фізичною особою-підприємцем, тому така невідповідність чинному цивільному законодавствує підставою для визнання договору поставки недійсним з моменту його вчинення, відповідно до статей 203,215, 236 ЦК України, а сторони зобов'язані повернути один одному у натурі все, що вони одержала на виконання цього правочину.

У зв'язку з припиненням підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 дата запису про державну реєстрацію 30.12.2016, протокольною ухвалою суду від 04.04.2017 останнього як відповідача було замінено на фізичну особу ОСОБА_4 (далі Відповідач)

Позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

Відповідач та його представник проти позову заперечував, оскільки недійсність оспорюваного договору, цивільними нормами, на які посилається сторона позивача, прямо не встановлена. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За договором від Позивача було отримано 495000 грн., обладнання майже повністю було поставлено останньому. Також було проведено роботи по запуску обладнання.

Вислухавши пояснення сторін та представників, заслухавши свідка, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

14.09.2015 між сторонами було укладено договір поставки обладнання №14/09, згідно яким Відповідач повинен здійснити поставку обладнання для виробництва паливної гранули у строк 40 днів з дня отримання передоплати; ціна договору складала 650000 грн., яка включає в себе вартість обладнання, а також вартість навантаження і налаштування.

При укладенні договору від 14.09.2015 Відповідач діяв як фізична особа-підприємець. Останній був позбавлений статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, а саме з 30.12.2016. При цьому суд зауважує, що у разі припинення суб'єкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України викладеної у справі № 6-125цс13 в рішенні від04.12.2013.

Відповідач не заперечував, що ним на виконання умов договору було отримано від Позивача 495000 грн.

Так само, не заперечував Позивач про поставлення йому обладнання: вертикальний цепний транспортер Норія-7,5 - 1шт.; Колонна охолоджування - 1 шт.; Циклон пасивний Ц-350 - 1 шт., яке ним використовувалося.

Допитаний в суді свідок ОСОБА_5 пояснив, що він виїжджав до м. Кривого Рогу де в приміщенні за домовленістю з Відповідачем здійснював монтаж обладнання для запуску цеху для виробництва пілет. Кому саме належить обладнання він не знає. Вказані покази підтверджуються фотознімками та відеозаписом, які долучені до матеріалів справи та переглянуті у судовому засіданні.

Щодо отримання іншої суми та іншого обладнання визначеного договором поставки сторони взаємно заперечували.

Суд зазначає, що підставою для задоволення своїх вимог, Позивач вказує на те, що оспорюваний договір суперечить цивільному законодавству, так як укладений між фізичною особою (Позивач) та фізичною особою-підприємцем (Відповідач), тому така невідповідність чинному цивільному законодавствує підставою для визнання договору поставки недійсним з моменту його вчинення, відповідно до статей 203,215, 236 ЦК України, а сторони зобов'язані повернути один одному у натурі все, що вони одержала на виконання цього правочину.

За змістом ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) п'яти вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України: 1) зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 5) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України.

Виходячи з положень статей 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За змістом статей 662, 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар у строк, встановлений договором.

Отже, виходячи з аналізу вказаних норм, істотними умовами договору поставки є предмет (найменування, включаючи номенклатуру й асортимент, кількість і вимоги до якості товару), ціна та строк дії договору (час, упродовж якого існують зобов'язання сторін, що виникли на підставі договору).

Як зазначив Позивач закупівлю обладнання за договором поставки здійснено за домовленістю між ним та його діловими партнерами у підприємстві де він є засновником, для налагодження лінії для виробництва паливної гранули, тобто для цілей не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням.

Таким чином, в даному випадку відсутність у Позивача статусу фізичної особи-підприємця, та фактично придбання товару (обладнання) для використання його у підприємницькій діяльності не суперечить вимогам до договору поставки визначеного ст. 712 ЦК України.

Слід відзначити, що не належне виконання умов договору не є підставою для визнання його недійсним.

За таких обставин в задоволенні вимог про визнання оспорюваного договору недійсним слід відмовити за необґрунтованістю. Так само не підлягають задоволенню вимоги про застосування реституції, як похідної від первісної вимоги про визнання угоди недійсної в задоволенні якої відмовлено.

Інші доводи сторін висновків суду не спростовують.

Оскільки в позові відмовлено, за відсутності клопотань від інших учасників про розподіл судових витрат, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, такий розподіл не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків визнання правочину недійсним (реституції) - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 10.04.2017.

Суддя І. М. Соловйов