АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів: Вербової І.М., Поливач Л.Д.

при секретарі - Пащенко О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2,

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2017 року

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 2 жовтня 2008 року ним отримано службову квартиру АДРЕСА_1, на підставі ордеру від 13 жовтня 2008 року. 28 жовтня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб. Після отримання квартири, в квартиру було прописано неповнолітнього на той час сина відповідача ОСОБА_4

2 червня 2009 року вказана квартира була приватизована відповідачем та її сином без участі позивача, про що йому стало відомо лише у вересні 2016 року. У жовтні 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 розірвано. З огляду на зазначені обставини позивач просив суд поділити спільне майно наступним чином: виділивши сторонам у власність та визнання за ними право власності на 1/3 частку кожному вказаної квартири, розподілити пропорційно судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, та посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову

На обґрунтування своїх доводів, вказує зокрема, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин норми Сімейного законодавства та ст.369 ЦК, оскільки квартира була приватизована під час шлюбу, тому вона є спільним майном подружжя.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлені за законом належно.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторін,або інших осіб,які беруть участь у справі,належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В., пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу, в межах її доводів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання за позивачем права власності на частину спірної квартири,оскільки квартира є не об'єктом спільного майна подружжя.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 60,70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.10.2008 року по 31.10.2016 року. Шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 31.10.2016 року.

Також встановлено, що відповідно до ордеру №03426 серії Б, виданого Шевченківською РДА в м.Києві, позивачу було надано службову квартиру АДРЕСА_1 на одну особу.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.06.2009 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності відповідачам у справі у рівних долях, на підставі розпорядження від 02.06.2009 року №51756 відділу приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 47 Конституції України затверджено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі реалізували своє право громадянин України на приватизацію житла законом. Таке ж саме право є і у ОСОБА_2, яке він використав в повному обсязі при приватизації квартири площею 45,3 кв.м, при нормі 31.0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою від 26.01.2016 року № 101-101/Т4у-310 виданою Дарницькою РДА в м. Києві (а.с.12).

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1, ч. 3 ст. 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Звертаючись до суду з позовом про поділ майна подружжя, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що квартира є спільним майном його та відповідачки ОСОБА_3 та правовими підставами поділу майну визначив норми сімейного законодавства.

Відповідно до ст. ст.3 ЦК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав чи та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким,а конкретним способом захисту свого права.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника ( особу,яка порушила ці права).

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений в ст. 16 ЦК, згідно п.1 ч.2 якої одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або і відсутність обов'язків. Суд може захисти цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.2 ст. 16 ЦК).

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Тобто, за змістом зазначеної норми обрання способу захисту свого порушеного права та права визначення предмету та правових підстав позову, законом передбачено виключно позивачеві і суд без його згоди не може їх змінити.

Згідно ст. 4 ЦПК здійснюючи правосуддя,суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд дотримався зазначених вимог та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в заявлений ним спосіб .

Законність отримання права власності відповідачів на спірну квартиру в порядку приватизації позивачем не оспорено і розпорядження про надання права на приватизацію спірної квартири та свідоцтво про право власності , станом на час розгляду справи є чинними.

Інші доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права висновків судді першої інстанції не спростовують і не можуть бути підставою для скасування ухвали судді першої інстанції.

Судом першої інстанції з достатньою повнотою з'ясовано обставини справи, зібраним доказам дано належну оцінку, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам й доводи апеляційної скарги ці висновки не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307,308, 313-315,317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до вказаного суду.

Головуючий

Судді: