АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

Ратнікової В.М.

секретар Пузикова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2017 року у справі за поданням державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Кудрявцева Д.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року задоволено подання Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4

Суд встановив тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_4 до моменту виконання ним зобов'язань за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року по справі №2/756/4940/14 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Кредобанк" боргу у розмірі 335 730 грн. 66 коп.

Не погодившись з таким вирішенням питання, ОСОБА_4 через свого представника, ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу скасувати (т.2, а.с.131-134).

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення учасників судового розгляду: представника ОСОБА_4, ОСОБА_3, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, державного виконавця, Кудрявцева Д.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_4 за межі України, суд першої інстанції, виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року по справі №2/756/4940/14 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Кредобанк" боргу у розмірі 335 730 грн. 66 коп..

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту ухилення ОСОБА_4 від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань, можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, до Оболонського районного суду м. Києва з поданням про тимчасове обмеження боржника - ОСОБА_4, у праві виїзду за межі України звернувся державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Кудрявцев Д.В. (а.с.81-82).

Як встановлено судом першої інстанції, 2 липня 2015 року постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ "Кредобанк" боргу у розмірі 335 730 грн. 66 коп.

Згідно з листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19 липня 2016 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, неодноразово перетинав державний кордон України.

Останнє місце роботи ОСОБА_4 - ТОВ "А.С.А. ГРУП".

Постановою ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 2 липня 2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення - 335 730 грн. 66 коп.

На підставі викладених державним виконавцем обставин, районний суд дійшов висновку про те, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року по справі №2/756/4940/14.

З таким висновком суду першої інстанції неможливо погодитись враховуючи наступне.

Розділом VI ЦПК України, зокрема, ч.1 ст. 3771 ЦПК України врегульовано порядок тимчасового обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) та вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби.

За правилом п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в тому числі, якщо він ухиляється від виконання покладених на нього судовим рішення зобов'язань - до виконання цих зобов'язань.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, який вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У даному конкретному випадку викладені у поданні факти ухилення - неявка ОСОБА_4 на виклики державного виконавця, не підтверджуються доданими до подання матеріалами виконавчого провадження №47976833 (а.с.83-106).

Факт перетинання боржником державного кордону України сам по собі не може свідчити про ухилення останнього від виконання покладених на нього судовим рішенням зобов'язань.

Крім того, як встановлено в ході апеляційного розгляду справи, на заробітну плату ОСОБА_4, який працевлаштований в ТОВ "А.С.А. ГРУП", звернуто стягнення в рамках виконавчого провадження №47976833, що підтверджується доданими до апеляційної скарги платіжними дорученнями (139-144). Під час судового розгляду державний виконавець підтвердив дані обставини.

Наведене, у сукупності та взаємозв'язку з обставинами справи та приписами ст.68 Закону України "Про виконавче провадження", свідчить про те, що у боржника ОСОБА_4 відсутня реальна можливість (наявність майна, грошових коштів тощо) одноразово повністю виконати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року по справі №2/756/4940/14.

Ураховуючи наведене, висновок районного суду про наявність правових підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України є помилковим, а тому, виходячи з положень ст.312 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 13 травня 2017 року скасувати.

Постановити нову ухвалу наступного змісту.

У задоволенні подання Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_4, ІДН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, відмовити.

Зобов'язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві протягом десяти робочих днів з дня постановлення цієї ухвали повідомити Державну прикордонну службу України про зняття тимчасового обмеження права громадянина ОСОБА_4, ІДН НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, у виїзді за межі України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Т.О. Невідома

В.М. Ратнікова