АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі,

Справа №752/15348/16-ц
Апеляційне провадження: № 22-ц/796/12369/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у вересні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вартості витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, у сумі 22 905грн. 90коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що з 1 вересня 2009р. ОСОБА_1 було зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. Розпорядженням Кабінету міністрів України від 27 серпня 2010р. Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академії внутрішніх справ, яка є його правонаступником.

Позивач посилався на те, що 29 вересня 2009р. з відповідачем був укладений договір № 09-367 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до якого ОСОБА_1 навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Наказом Національної академії внутрішніх справ від 14 червня 2013р. № 603 відповідачу присвоєно кваліфікацію бакалавра психології освітньо-кваліфікаційного рівня «Психологія» і видано диплом бакалавра, після чого його направлено для подальшого проходження служби.

Позивач стверджував, що 9 квітня 2014р. наказом ГУ МВС України в м. Києві № 260 о/с відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням.

Позивач вважав, що відповідач порушив умови контракту, розірвавши його достроково, тому він повинен відшкодувати завдані збитки, які складаються з витрат на грошове забезпечення у сумі 10 400грн. 31коп., продовольче забезпечення у сумі 1 165грн. 08коп., оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв у сумі 8 818грн. 86коп., речове забезпечення у сумі 2 521грн. 65коп., а всього за період навчання з 1 вересня 2009р. по 14 червня 2013р. - 22 905грн. 90коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року у позові відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Національна академія внутрішніх справ просить рішення

- 2 -

суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Позивач посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим суду доказам, оскільки довідки, подані суду на підтвердження позовних вимог, є первинними документами та роздруковані з електронної бази Національної академії внутрішніх справ.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач підписав довідку про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ та не оспорював суму витрат, і не надав доказів, які б спростували надані суду документи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення відповідача та його представника, які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 29 вересня 2009р. між Київським національним університетом внутрішніх справ та ОСОБА_1 був укладений договір № 09-367 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно якого університет зобов'язався забезпечити теоретичну та практику підготовку відповідача згідно з навчальними планами та програмами; створити умови для навчання; забезпечити харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України; щороку інформувати про розмір фактичних витрат, пов'язаних з утриманням відповідача; після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації видати документ про освіту встановленого зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників та грошові виплати.

За умовами договору ОСОБА_1 зобов'язався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено замовником, і відпрацювати не менше трьох років. У разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі, згідно із затвердженим розрахунком.

Згідно пункту 3 договору підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є, зокрема, відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання (п.п.3.2.)

Пунктом 4 договору встановлено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

12 грудня 2012р. сторони уклали додатковий договір № 1, за умовами якого назва Київського національного університету внутрішніх справ змінена на Національна академія внутрішніх справ, договір доповнений підпунктом 3.3., згідно якого підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Також у новій редакції був викладений підпункт 4.3. договору, згідно якого сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду Національної академії внутрішніх справ на рахунок для зарахування власних надходжень.

Наказом Національної академії внутрішніх справ № 603 від 14 червня 2013р. ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію бакалавра психології освітньо-кваліфікаційного рівня «Психологія» та видано диплом бакалавра.

Наказом Головного управління МВС України в місті Києві № 260 о/с від 9 квітня 2014р. ОСОБА_1 звільнено з посади оперуповноваженого сектору кримінальної міліції у справах дітей 1-го відділу міліції Оболонського районної управління з 14 квітня 2014р. за власним бажанням.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів у підтвердження фактичних витрат, пов'язаних з

- 3 -

утриманням відповідача у навчальному закладі.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Під час судового розгляду відповідач не заперечував, що позивачем виконані зобов'язання за договором від 29 вересня 2009р.

Також відповідач не заперечував, що ним зобов'язання за договором не виконані у повному обсязі, так як він звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням протягом трьох років після закінчення навчання.

За таких обставин, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу фактичні витрат на його підготовку.

У підтвердження розміру позовних вимог позивачем суду першої інстанції була надана довідка про відшкодування фактичних витрат на підготовку ОСОБА_1 за період навчання з 1 вересня 2009р. по 14 червня 2013р., згідно якої розмір фактичних витрат становить 22 905грн. 90коп.

Вказана довідка підписана відповідачем, що він підтвердив під час апеляційного розгляду, своїх заперечень проти зазначеної в ній суми відповідач не висловлював.

Також відповідач під час апеляційного розгляду визнав, що отримував грошове забезпечення, яке перераховувалося йому на банківську картку, а також він був забезпечений речовим майном.

Позивачем суду першої інстанції надані розрахунок фактичних витрат на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв, довідка про фактичне перебування на харчовому забезпеченні, довідка речового майна, довідки про грошове забезпечення. Вказані документи підписані керівником навчального закладу та головним бухгалтером, завірені печаткою.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, вина відповідача у зобов'язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто не доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або не доведе іншого розміру заборгованості.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем не було надано жодного доказу у спростування наданих позивачем документів, ні виписки із банківського рахунку у спростування виплати йому грошового забезпечення або його розміру, ні звернення до позивача з приводу не забезпечення одягом, харчуванням, не надання комунальних послуг.

Також відповідачем не була спростована підписана ним 23 травня 2013р. довідка про розмір фактичних витрат.

За таких обставин, суд першої інстанції не мав правових підстав для висновку про неналежність наданих позивачем доказів та недоведеність позовних вимог, а відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд фактично звільнив відповідача від відшкодування понесених позивачем витрат на його навчання, хоча законодавство такого звільнення не передбачає.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, не надана належна оцінка наявним у справі доказам, неправильно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому

- 4 -

з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1378грн. за подання позовної заяви та 1515грн. 80коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії внутрішніх справ 22 905грн. 90коп. витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі, та повернення судового збору у сумі 2 893грн. 80коп., а всього 25 799грн. 70коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: