Номер провадження 22-ц/775/422/2017
Головуючий у 1 інстанції - Переверзева Л.І. Доповідач - Біляєва О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Краснощокової Н.С., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування тепловою енергією,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року (з урахуванням ухвали того ж суду від 01 лютого 2017 року про виправлення описки) позов задоволений частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» заборгованість за користування тепловою енергією у розмірі 38004 грн. 06 коп., судовий збір у сумі 1218 грн.

У задоволенні вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення змінити та відмовити в задоволенні позовних вимог у частині стягнення з нього заборгованості за користування тепловою енергією і судових витрат.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд при вирішенні справи не врахував, що він не є власником спірного приміщення, останнє звільнив у жовтні 2012 року. Суд не дав оцінки тій обставині, що укладений 01 жовтня 2008 року між ним і позивачем договір про надання послуг припинив дію з 01 жовтня 2013 року; з цього часу він не отримував акти-рахунки на оплату; а 09 липня 2014 року була проведена державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної-особи підприємця. Крім того, суд не навів мотивів, з яких він відхилив заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо застосування ТОВ «Краматорськтеплоенерго» тарифів на відповідні послуги і проведення позивачем нарахування на опалювальну площу 96,2 кв. метрів, у той час як договором передбачена опалювальна площа 50 кв. метрів.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності (ас. 23).

Представник ТОВ «Краматорськтеплоенерго» Федун П.С. просив апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що 01 жовтня 2008 року ТОВ «Краматорськтеплоенерго» і фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу (постачання) теплової енергії. ОСОБА_1 зобов'язання за цим договором щодо оплати наданих послуг належним чином не виконував, у зв'язку з чим з жовтня 2013 року по квітень 2016 року утворилася заборгованість у сумі 38004 грн. 06 коп.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 у зв'язку з недоведеністю.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_2 сторонами не оскаржено.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог до ОСОБА_1 в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, зробив наступний висновок.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання, тобто правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, виникають, зокрема, з договору.

За договором про надання послуг, згідно зі статтею 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом установлено і це підтверджується матеріалами справи, що 01 жовтня 2008 року ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (Споживач) уклали договір № 690 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії (далі - Договір № 690) (ас. 87-91), за умовами якого позивач зобов'язується постачати теплову енергію Споживачу до точки продажу теплової енергії згідно з Додатком № 1 «Межа фінансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін», що є невід'ємною частиною цього договору, а Споживач зобов'язується приймати та оплачувати надану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в строки та на умовах, передбачених цим договором (п.1.1) (ас. 87-91 т. 1).

Теплова енергія постачається на об'єкти Споживача в обсягах згідно з Додатком № 2 «Перелік об'єктів та обсяги постачання теплової енергії», що є невід'ємною частиною цього договору, зокрема, на потреби опалення - в опалювальний період за умовами цього договору (п. 2.1).

Так, вказаним додатком було передбачено, що теплова енергія постачається у приміщення площею 50 кв. м по АДРЕСА_1 (ас. 42 т. 1).

09 липня 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність (ас. 41 т. 1).

Отже, між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Цивільним Кодексом України, Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 (далі - Правила).

За приписами статті 19 Закону України «Про теплопостачання» (далі - Закон) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

ОСОБА_1 на порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України належними і допустимими доказами не спростував факт постачання позивачем теплової енергії у період з жовтня 2013 року по квітень 2016 року включно у спірне приміщення.

ТОВ «Краматорськтеплоенерго» з урахуванням спожитого обсягу теплової енергії здійснило нарахування щомісячних платежів з жовтня 2013 року по квітень 2016 року, загальний розмір яких складає 38004 грн. 06 коп., відповідно до тарифів, установлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що підтверджується розрахунками, наведеними у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог; довідкою, актами-розрахунками (ас. 3зв., 11-25, 50, 124, 125-129, 132-133 т. 1).

Відповідно до пункту 6.1 Договору № 690, укладеного між ТОВ «Краматорськтеплоенерго» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, останній здійснює розрахунок протягом трьох робочих днів з дня отримання Споживачем акту-рахунку за умовами Договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок теплопостачальної організації.

Сторони, які відповідно до статей 6, 627 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, узгодили порядок отримання акту-рахунку, а саме: у пункті 3.2.25 Договору № 690 закріпили обов'язок Споживача протягом трьох робочих днів з з моменту закінчення розрахункового періоду отримувати в теплопостачальній організації акти-рахунки та податкові накладні. Лише у разі неотримання уповноваженим представником Споживача акту-рахунку Теплопостачальна організація надсилає акт-рахунок поштою. У такому разі акт-рахунок вважається отриманим і узгодженим Споживачем на третю добу з моменту його надсилання.

Установлено, що в зв'язку з невиконанням ОСОБА_1 передбаченого Договором № 690 обов'язку щодо отримання актів-рахунків позивач виставив акти-рахунки шляхом надсилання поштою, що підтверджується списками згрупованих внутрішніх поштових відправлень та фіскальними чеками.

Отже, доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, щодо відсутності обов'язку здійснювати щомісячні платежі за спожиту теплову енергію у зв'язку з неотриманням актів-рахунків, є неспроможними, оскільки Договором № 690 саме на відповідача покладений обов'язок отримати відповідні акти-рахунки.

Разом із тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

У силу статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд правильно встановив, що ОСОБА_1 як споживач теплової енергії відповідно до умов Договору № 690 від 01 жовтня 2008 року взяв на себе зобов'язання вчасно здійснювати платежі за поставлену теплову енергію. Проте у встановлені договором строки такі зобов'язання ним не виконані.

ОСОБА_1 доказів погашення суми боргу, що заявлена позивачем до стягнення, не надав; обсяг спожитої теплової енергії не спростував.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов'язань, передбачених Договором № 690 щодо оплати наданих ТОВ «Краматорськтеплоенерго» послуг з теплопостачання, порушені права позивача, які підлягають захисту в обраний ним спосіб.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що стягуючи певні суми з ОСОБА_1, суд не урахував, що останній не є власником спірного приміщення, яке звільнив у жовтні 2012 року; а також що укладений 01 жовтня 2008 року між ним і позивачем договір про надання послуг припинив дію з 01 жовтня 2013 року, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, задовольняючи вимоги, суд правильно виходив з того, що фізична особа - підприємець ОСОБА_1 уклав 01 жовтня 2008 року договір з ТОВ «Краматорськтеплоенерго» про надання послуг з теплопостачання у приміщення, яке ним орендоване на підставі договору; обов'язок сплати комунальних послуг передбачений як договором, так і Законом України «Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги».

Факт користування спірним приміщенням з жовтня 2012 року по квітень 2013 року встановлений рішенням господарського суду Донецької області від 30 жовтня 2013 року про стягнення з відповідача заборгованості на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго», що набрало законної сили (ас. 96-99 т. 1). Тобто ці обставини не доказуються в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Заперечуючи факт користування спірним приміщенням з жовтня 2013 року, ОСОБА_1 на порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження цих обставин.

Ні доводами скарги, ні матеріалами справи не спростовуються висновки суду щодо продовження дії договору після 01 жовтня 2013 року.

Заява ОСОБА_1 від 13 жовтня 2014 року про розірвання договору № 690 від 01 жовтня 2008 року (ас. 134 т. 1) не підтверджує факт припинення дії договору, оскільки згідно з договором такий підлягає розірванню та припиняє свою дію, зокрема, у випадках взаємної згоди сторін про його розірвання; прийняття рішення судом.

Взаємна згода сторін на розірвання договору судом не встановлена; відсутність згоди позивача на розірвання договору підтверджується нарахуванням щомісячних сум і пред'явленням даного позову. Відповідне рішення про розірвання договору в порядку, передбаченому законом, суд не ухвалював.

Згідно зі ст. 40 Правил, споживач теплової енергії зобов'язаний повідомити теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору.

На порушення цих вимог ОСОБА_1 не повідомляв теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору.

Не наведення у рішенні мотивів, з яких суд відхилив заперечення відповідача ОСОБА_1 щодо застосування ТОВ «Краматорськтеплоенерго» тарифів на відповідні послуги і проведення позивачем нарахування на опалювальну площу 96,2 кв. метрів, у той час як договором передбачена опалювальна площа 50 кв. метрів; не впливають на правильність висновків суду про обґрунтованість позовних вимог, оскільки обсяг спожитої теплової енергії особою, яка подала апеляційну скаргу, не спростований.

Установивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення в оскарженій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення в частині відмови у задоволенні вимог до ОСОБА_2 сторонами не оскаржено; у зв'язку з цим апеляційний суд не перевіряв його законність й обґрунтованість.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2017 року в частині вирішення вимог до ОСОБА_1 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М.Біляєва

Судді Н.С.Краснощокова

В.В.Папоян