Справа № 127/1117/17 Провадження № 22-ц/772/1012/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 і його представника адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В с т а н о в и л а:

В січні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 вересня 2009 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 6 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином, в звязку з чим станом на 31 грудня 2016 року склалася заборгованість в сумі 50 468,36 грн., із яких: 6 399,62 грн. заборгованість за кредитом, 38 627,39 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2 800 грн. заборгованість за пенею та комісією, штрафи: 250 грн. (фіксована частина) та 2 391,35 грн. (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в загальній сумі 47 528,36 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6 399,62 грн., заборгованість по процентах 38 627,39 грн., штраф 250 грн. (фіксована частина), штраф 2 251,35 грн. (процентна складова), а також судовий збір в сумі 1 506,72 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить рішення скасувати повністю; судові витрати стягнути на його користь.

Зазначив, що рішення суду вважає необґрунтованим через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Крім того суд першої інстанції неповно зясував фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, а також не сприяв повному обєктивному та неупередженому її розгляду.

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» рішення суду не оскаржив.

В судовому засіданні відповідач і його представник підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить її відхилити і залишити в силі рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 14 вересня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а. с. 7).

Підписавши заяву від 14 вересня 2009 року, відповідач ОСОБА_3 погодився на те, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач зазначив, що він ознайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

Відповідачу ОСОБА_3 14 вересня 2009 року видано кредитну картку № 9908215, про що зазначено у заяві від 14 вересня 2009 року (а. с. 7 на звороті).

Згідно з п. 3.2. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт погоджується, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та клієнт дає право банку в будь-який час змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п. 6.5., 6.6. Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, проценти за користування ним, з перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У випадку невиконання обовязків за договором, на вимогу банку виконати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), виплатити винагороди банку.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконував свої зобовязання за договором, у звязку з чим допустив заборгованість, яка згідно розрахунку банку станом на 31 грудня 2016 року склала 50 468,36 грн., з яких: 6 399,62 грн. заборгованість за кредитом; 38 627,39 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом; 2 800 грн. заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. штраф (фіксована частина) та 2 391,35 грн. штраф (процентна складова) (а. с. 4-6).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6 399,62 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Факт отримання кредиту та сума основного боргу за кредитом була визнана відповідачем ОСОБА_3 в суді першої інстанції, про що ним 15 лютого 2017 року було подано письмову заяву, згідно якої він позовні вимоги визнає частково в частині стягнення основного боргу заборгованості за кредитом (а. с. 30).

Разом з цим із розрахунку заборгованості за договором (а. с. 4-6) вбачається, що процентна ставка за користування кредитом змінена банком в порядку, визначеному Умовами та Правилами надання банківських послуг (п. 5.3.), а саме: з 1 вересня 2014 року до 34,80%, а з 1 квітня 2015 року до 43,20%. Проте в матеріалах справи відсутні докази щодо домовленості сторін з приводу такої зміни процентної ставки за користування кредитом.

Враховуючи норми ст. 651 та ст. 1056-1 ЦК України, положення договору щодо збільшення банком в односторонньому порядку розміру процентної ставки на підставі п. 5.3. Умов та Правил надання банківських послуг є нікчемними, в звязку з чим при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід враховувати діючу на момент укладення договору процентну ставку в розмірі 30% річних.

Таким чином колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача на користь банку підлягають проценти за користування кредитом в розмірі 30% річних за весь період, що було погоджено сторонами під час укладення договору.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором (а. с. 4-6), заборгованість за процентами нарахована банком за період з 24 жовтня 2009 року по 31 грудня 2016 року.

Проценти за ставкою 30% річних позивачем нараховані за період з 24 жовтня 2009 року по 31 серпня 2014 року та сума таких процентів склала 1 046,47 грн.

Виходячи із розміру процентної ставки 30% річних, за період з 1 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року до стягнення підлягають проценти в сумі 4 549,06 грн. (853 дні прострочення (з 1 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року) *6 399,62 грн. (залишок простроченої заборгованості)*30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 4 549,06 грн.).

Таким чином до стягнення з відповідача станом на 31 грудня 2016 року підлягають проценти за користування кредитом в сумі 5 595,53 грн. (1 046,47 грн. + 4 549,06 грн.), а отже рішення суду в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами в сумі 38 627,39 грн. підлягає зміні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч. 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3).

Із розрахунку заборгованості за договором (а. с. 4-6) вбачається, що банком нарахована до стягнення з відповідача комісія та пеня однією сумою (колонки 13, 14) в загальній сумі 2 800 грн., при цьому суми одноразових нарахувань складають: з 1 жовтня 2011 року, 1 вересня 2012 року, 1 жовтня 2012 року по 30 грн., а з 1 вересня 2014 року по 31 грудня 2016 року по 100 грн.

Таким чином із наданого позивачем розрахунку заборгованості не можливо встановити окремі суми комісії та пені, а відтак перевірити, чи нараховані вони відповідно до умов договору.

Крім того нарахування пені та комісії разом не узгоджується із нормами цивільного законодавства України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки підстави для нарахування пені та комісії різні, пеня та комісія мають різну правову природу.

За наведених обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог ПАТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення пені та комісії.

Пунктом 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 120 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Враховуючи розмір заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача 11 995,15 грн. (6 399,62 грн. (заборгованість за кредитом) + 5 595,53 грн. (заборгованість за процентами), сума штрафу (процентної складової) за порушення строків платежів складає 599,76 грн., а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

При цьому рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу (фіксованої частини) в сумі 250 грн. підлягає залишенню без змін, з огляду на те, що така сума була заявлена до стягнення позивачем та така сума є меншою, від суми штрафу (фіксованої частини), що передбачена пунктом 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по процентах та штрафу (процентної складової) підлягає зміні, а саме, до стягнення підлягають суми: 5 595,53 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування коштами та 599,76 грн. штраф (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги відповідача обґрунтовані, зокрема, тим, що, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не встановив, за яким картковим рахунком підлягала стягненню заборгованість, а також чи була картка видана відповідачеві та строк дії такої картки.

Як вбачається із матеріалів справи 15 лютого 2017 року відповідачем ОСОБА_3 до суду першої інстанції подано письмову заяву, в якій ним зазначено про визнання позовних вимог частково у частині стягнення основного боргу заборгованості за кредитом (а. с. 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази в заперечення відповідачем позовних вимог, зокрема, в частині факту отримання кредитної картки, факту використання кредитних коштів та факту наявності заборгованості за кредитом.

За таких обставин доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом першої інстанції строку позовної давності також є безпідставними з огляду на те, що згідно положень ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення.

В матеріалах справи відсутня заява відповідача ОСОБА_3 про застосування позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 5 ст. 88 ЦПК України).

При подачі позову до суду позивач ПАТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в сумі 1 600 грн. (а. с. 1).

Відповідач ОСОБА_3 при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1 760 грн. (а. с. 38).

Отже до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір при подачі позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 407,20 грн.

До стягнення з позивача на користь відповідача підлягає сплачений ним судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення пропорційно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, що виражається в сумі 1 312,08 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 526, 549, 611, 629, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості по процентах, штрафу (процентної складової) та в частині розподілу судових витрат, змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість в загальній сумі 12 844,91 грн. (дванадцять тисяч вісімсот сорок чотири грн. девяносто одна коп.), із яких: заборгованість за кредитом 6 399,62 грн. (шість тисяч триста девяносто девять грн. шістдесят дві коп.), заборгованість за процентами 5 595,53 грн. (пять тисяч пятсот девяносто пять грн. пятдесят три коп.); штраф (фіксована частина) 250 грн., штраф (процентна складова) 599,76 грн., а також 407,20 грн. судового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1 312,08 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_5

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом

Суддя: М.В. Матківська