АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Шаховніна М.О.
№ 22-ц/796/4377/2017 Доповідач - Борисова О.В.
справа № 758/6568/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

при секретарі: Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 та за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість по кредитному договору в сумі 20713, 97 доларівСША, що за курсомНБУ становить522304,72грн., яка складається із:

заборгованостіза кредитом у розмірі 246901,41грн.;

заборгованостіза відсотками у розмірі 174181,45 грн.;

пеніза несвоєчасне повернення кредиту в сумі 49853,80 грн.;

пеніза несвоєчасне повернення відсотків в сумі 51368,06 грн.

Повторним заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 08.02.2017 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ«Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 522304,72 грн. та судовий збір у розмірі 7834,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що згідно довідки від 23.11.2016 року протитуберкульозного диспансеру № 1 м. Києва їй було призначено лікування на денному стаціонарі строком 6 місяців. Відповідна копія довідки була подана суду 07.02.2017 року. З кінця листопада 2016 року відповідач обмежена в пересуванні містом через необхідність отримання процедур, а також вона не має можливості в повному обсязі сплачувати послуги адвокатів. Саме тому в суді першої інстанції відповідач просила відкласти судове слухання або зупинити провадження до того моменту, доки остання не зможе активно відстоювати свої права.

Проте, суд першої інстанції проігнорував вказану заяву та ухвалив заочне рішення на підставі лише тих документів і доказів, які були представлені позивачем. При цьому, задовольнив позов і в частині стягнення пені, незважаючи на необхідність застосування строків позовної давності і строків нарахування пені.

Вказувала на те, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 тривалий час працювала у ПАТ «Укрсоцбанк» і отримувала декілька разів фінансову допомогу банку. Жодних документів у відповідача не збереглося, а тому існує необхідність перевірити наявність оригіналу кредитного договору та первісної документації, яка б підтверджувала отримання коштів по кредиту.

Посилається на те, що в серпні 2016 року ОСОБА_1 надано довідку банку про заборгованість, згідно якої розмір основного боргу відповідача складає 9728,81 доларів США, натомість у рішенні суду першої інстанції вказано, що станом на 28.04.2016 року заборгованість відповідача складає 20713,97 доларів США. Таким чином, розмір стягнутої заборгованості значно вище за існуючу.

Крім того, ухваливши заочне рішення суд першої інстанції позбавив ОСОБА_1 можливості подати заяву про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру пені в разі значного перевищення розміру збитків або за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи суму боргу та суму пені, а також скрутне фінансове становище відповідача, як і сам факт отримання кредиту в іноземній валюті, суд першої інстанції мав всі правові підстави задовольнити заяву і зменшити розмір пені.

Вищевикладене вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати рішення та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує на те, що суд першої інстанції у даній справі ухвалив заочне рішення у відсутності представника позивача. А тому суд першої інстанції не мав можливості ознайомитись з оригіналами документів на які посилається у своїй позовній заяві позивач, а також не встановлено відповідність додатків з оригіналами.

Зазначав, що позивач обґрунтовував свої вимоги чотирма непідтвердженими та необґрунтованими доказами, а саме: копією квитанції про видачу готівки; копією кредитного договору № 380/338/07-ПІ від 05.04.2007 року; копією додаткової угоди № 1 про внесення змін до кредитного договору від 30.10.2008 року; копією додаткової угоди № 1 про внесення змін до кредитного договору від 29.07.2009 року; розрахунком суми заборгованості.

Проте, жоден з наведених вище доказів не підтверджує факт передачі позивачем кредитних коштів відповідачу. Копія квитанції про видачу готівки не може бути підтвердженням того, що позивач передав відповідачу зазначені в заяві грошові кошти, а відповідач їх отримала.

Зазначає, що суд першої інстанції повинен був залишити позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» без розгляду, оскільки позивач повторно не з'явився в судове засідання.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційних скарг підтримав та просив їх задовольнити.

В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає можливим розглядати справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Судом встановлено, що 05.04.2007 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №380/338/07-Пі.

Згідно з п.1.1 кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 12800 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11,00 % річнихщомісячно та порядком повернення суми кредиту до десятого числа кожного місяця згідно графіку та з кінцевим терміном повернення до 04.04.2017 рокувключно.

Пунктом 1.2. договору визначено, що кредит надається позичальнику на поточні потреби.

Згідно з п.п.3.3.5 -3.3.9 позичальник зобов'язаний неухильно дотримуватися положень договору, а також договору, визначеного п.1.3 цього договору, в тому числі повернути кредит не пізніше кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом, вказаного в п.1.1 договору; використовувати кредит лише на цілі, визначені в п.1.2. кредитного договору; сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.п.2.4.1., 2.5. договору; повертати кредитору в повному обсязі кредит з дотриманням умов, визначених в п.1.1. договору; достроково повернути наявну заборгованість за кредитом та сплатити нараховані проценти за користування кредитом, комісії, можливі пені та штрафи, у розмірі, передбаченому кредитним договором, витрати кредитора на здійснення забезпечення застави вимоги за цим договором, а також інші грошові витрати кредитора, пов'язані із захистом свого порушеного права у разі невиконання позичальником цього договору, у випадках та порядку, визначених п.п.2.6.3., 3.2.3., 4.4., 4.5., 5.4. цього договору.

30.10.2008 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 про внесення змін до договору кредиту №380/338/07-Пі від 05.04.2007 року, згідно умов якої було встановлено з 17.11.2008 року процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12,0% річних.

29.07.2009 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до договору кредиту №380/338/07-Пі від 05.04.2007 року, згідно якоїсторони прийшли до взаємної згоди внести зміни до умов кредитування, визначених договором та викласти перший абзац п.1.1 договору в новій редакції, а саме: кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 13009,07 доларів США зі сплатою 12,63 % річних починаючи з 29.07.2009 року та з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 04.04.2022 року включно, на умовах визначених цим договором. Погашення кредиту здійснюється до десятого числа (включно) кожного місяця, починаючи з 05.05.2007 року (останній платіж 04.04.2022 року) згідно з графіком.

Позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу кредитні кошти.

Проте, відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим у ОСОБА_1 станом на 28.04.2016 року виникла заборгованість у розмірі 20713,97 доларів США, що за курсом НБУстановить 522304,72 грн., яка складається із:

заборгованостіза кредитом у розмірі 246901,41грн.;

заборгованостіза відсотками у розмірі 174181,45 грн.;

пеніза несвоєчасне повернення кредиту в сумі 49853,80 грн.;

пеніза несвоєчасне повернення відсотків в сумі 51368,06 грн.

Колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що жоден з доказів на який посилався банк в своїй позовній заяві не підтверджує факт передачі позивачем кредитних коштів відповідачу колегія суддів вважає необґрунтованими оскільки банк надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується: квитанцією від 05.04.2007 року про видачу готівки згідно кредитного договору №380/338/07-Пі від 05.04.2007 року в розмірі 12800 доларів США, що еквівалентно 64640 грн. яка підписана відповідачем ОСОБА_1 та частковим виконання відповідачем своїх зобов'язань по сплаті тілу кредиту та процентів до 2011 року.

Доводи представника відповідача щодо неналежності наданих позивачем доказів на підставі яких суд ухвалив рішення колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України про їх належність та допустимість.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на невірність розрахунку заборгованості ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач не подала до суду свій контрозрахунок, не надала квитанції, які б підтверджували розмір сплаченого нею кредиту в іншому розмірі та остання не заявляла клопотання про призначення у справі судової бухгалтерської експертизи на підтвердження своїх доводів.

Колегія суддів вважає безпідставними твердження представника відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції повинен був на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України залишити без розгляду позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» у зв'язку з повторною неявкою позивача в судове засідання, оскільки як вбачається з матеріалів справи представником позивача ПАТ «Укрсоцбанк» були подані до суду першої інстанції клопотання від 04.07.2016 року, від 18.07.2016 року та від 06.02.2017 року про розгляд даної цивільної справи у відсутності представника банку.

Доводи відповідача стосовно застосування строків позовної давності щодо пені колегія суддів не приймає до уваги, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1, яка була належним чином повідомлена про розгляд справи не подавала до суду заяву про застосування строків позовної давності, а тому правових підстав для її застосування у суду першої інстанції не було.

Колегія суддів також вважає безпідставними посилання відповідача на незастосування судом положень ч.3 ст.551 ЦК України, оскільки відповідач та її представник не були позбавлені можливості подати до суду заяву із обґрунтуванням наявності обставин для вирішення питання про зменшення розміру неустойки. Крім того, як вбачається з матеріалів справи розмір нарахованої пені значно менший ніж розмір збитків.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді представник відповідача не надав будь - яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді