Справа № 167/391/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І.І.
Провадження № 22-ц/773/444/17 Категорія: 50 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Осіпука В.В., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря Губарик К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Рожищенського районного суду від 17 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Рожищенського районного суду від 17.02.2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Судом ухвалено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в користь ОСОБА_1 на її утримання в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно, починаючи з 20.04.2016 року і до досягнення дитиною трьох років 22.04.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць звернено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились, а тому колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ст. 305 ЦПК України.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання у відповідності до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 14.02.2014 року перебували у шлюбі, який рішенням Рожищенського районного суду від 20.12.2016 року розірваний, що підтверджується ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області від 08.02.2017 року (а.с.85-89).

Від цього шлюбу вони мають спільну дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.5).

Згаданим рішенням Рожищенського районного суду від 20.12.2016 року визначено місце проживання дитини з її матірю ОСОБА_1, на вихованні та утриманні якої вона знаходиться.

З матеріалів справи, зокрема довідки Управління соціального захисту населення Рожищенської районної державної адміністрації № 885 від 13.05.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Рожищенському районному управлінні соціального захисту населення та отримує допомогу при народженні дитини на малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 01.05.2015 року і по даний час (а.с.20). Зазначена допомога призначена на період з 01.05.2015 року по 30.04.2018 року, тобто до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до довідки виконкому Рожищенської міської ради № 517 від 14.02.2017 року ОСОБА_1 проживає ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.84).

Місцевим судом також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання колишньої дружини ОСОБА_1, яка як зазначалося, не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, не надає.

Відповідач ОСОБА_2 згідно із довідкою Федерації футболу м.Луцька № 45 від 14.09.2016 року працює на посаді заступника комітету дитячо-юнацького футболу на громадських засадах, заробітної плати не отримує (а.с.83).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України (далі - СК України) аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Частиною 1 ст. 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч. ч. 2, 4, 6 ст. 82 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Законом гарантоване право дружини, з якою проживає дитина, на утримання її від свого чоловіка до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 184 СК України.

Виходячи зі змісту вищезазначених правових норм та доведеності факту невиконання відповідачем свого обовязку щодо утримання дружини, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, місцевий суд враховуючи те, що позивач не працює, сама доглядає малолітню дитину, якій на момент стягнення аліментів не виповнилося трирічного віку, враховуючи стан здоровя відповідача, який є працездатним та спроможний сплачувати аліменти, його матеріальний стан, дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру стягнутих аліментів із відповідача в розмірі 300 грн. щомісячно на утримання позивача ОСОБА_1 до досягнення малолітньою дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання відповідача ОСОБА_2 у своїх доводах апеляційної скарги на те, що у нього фактично відсутня фінансова можливість здійснювати утримання колишньої дружини, оскільки він тривалий час не працює, не отримує доходів та перебуває у скрутному матеріальному становищі, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки дані обставини жодними доказами не підтверджені.

Крім того, ч. 3 ст. 61 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту згаданої ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області від 08.02.2017 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 у своїх поясненнях стверджував, що впродовж кількох останніх років він офіційно не працевлаштований, і займаючись спортом, живе лише за рахунок спонсорської допомоги. В розумінні наведених положень ч. 1 ст. 184 СК України спонсорська допомога є нерегулярним, мінливим доходом, що вказує на те, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожищенського районного суду від 17 лютого 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: