Справа № 152/1933/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді - Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання - Бабиної І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Вінницької області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 - про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

07.12.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув її батько - ОСОБА_3, після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку, вартістю 75350 грн., що знаходиться на АДРЕСА_1. Вона є спадкоємцем майна ОСОБА_3 по закону.

Інший спадкоємець - її мати та дружина спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 від прийняття спадщини відмовилася, про що подала заяву.

Спадщину після смерті батька вона прийняла, та вже частково оформила, але оформити спадкові права на житловий будинок не може, оскільки 08.11.2017 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області їй було відмовлено в оформленні спадщини через те, що відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок.

Просить визнати за нею - ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на спадкове майно, що складається із: житлового будинку під літерою «А», загальною площею 89,5 м.кв., веранди під літерою «а», підвалу під літерою «А1», входу в підвал під літерою «а1», сараю під літерою «Б», загальною вартістю 75350 грн., що розташовані на АДРЕСА_1.

Відповідно до ухвали судді від 20.12.2017 року продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Вінницької області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 - про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом за правилами глави 6 ЦПК України, тобто зі стадії розгляду справи по суті (а.с.46).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася. При цьому ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності через неможливість прибути у судовий розгляд справи по суті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.48).

Представник відповідача - Шаргородської міської ради в судове засідання не з'явився. 19.12.2017 року ОСОБА_4, що діє від імені відповідача на підставі довіреності від 15.11.2017 року (а.с.45), подав заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради. В заяві до суду повідомив, що відповідач - Шаргородська міська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.43).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 в судовий розгляд справи по суті не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутності через неможливість прибути, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 (а.с.55).

В судове засідання для розгляду справи по суті сторони та третя особа не прибули, при цьому позивач, представник відповідача та третя особа подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, у зв'язку із чим, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При цьому, перешкод для розгляду справи суд не вбачає.

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Шаргород Вінницької області помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на АДРЕСА_1.

Єдиним спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 за законом є дочка останнього - ОСОБА_1, що підтверджуються свідоцтвом про народження позивачки НОМЕР_2 та свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 (а.с.6-7), оскільки інший спадкоємець за законом - дружина померлого ОСОБА_2 спадщини не прийняла і на неї не претендує, про що подала відповідну заяву (а.с.9, 37-38).

Позивачка ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла, а також вже оформила спадщину частково, зокрема, на грошові вклади в банках.

Вказаний факт підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за №96/2017 (а.с.32-40), відповідно до якої 06.11.2017 року позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на грошові внески з нарахованими відсотками та компенсацією, що зберігаються в ТВБВ 10001/041 Філії -Вінницьке обласне управління АТ «Ощадбанк», що належать спадкодавцю на підставі ощадних книжок (а.с.40).

У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, позивачці ОСОБА_1 відмовлено 08.11.2017 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Цимбалюком І.М., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.24). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 75350 грн. (а.с.23), що знаходяться в АДРЕСА_1.

Вказаний факт підтверджується матеріалами інвентарної справи на будинок, даними з погосподарської книги, дослідженими судом, іншими доказами, що знаходяться в матеріалах цивільної справи.

Згідно з витягом із погосподарської книги по Шостаківській сільській раді за 1986 рік, ОСОБА_3 записаний головою господарського двору господарства, що знаходиться на АДРЕСА_2 (а.с.13-14).

Із даного витягу з погосподарської книги також вбачається, що будинок є особистою власністю господарства, головою якого є ОСОБА_3, зазначені відомості про наявність земельної ділянки (а.с.14).

Відповідно до рішення Шаргородської селищної ради за №89 від 19.09.1984 року «Про визнання права особистої власності на домоволодіння, приєднані до смт. Шаргород», визнано право особистої власності на домоволодіння, які раніше знаходилися в селах Шостаківка та Гибалівка, які включені до складу Шаргородської селищної ради, зобов'язано секретаря селищної ради видати свідоцтва про право особистої власності громадянам (а.с.51).

22.08.1986 року Шостаківська сільська рада народних депутатів Шаргородського району Вінницької області прийняла рішення про свою ліквідацію та приєднання сіл Шостаківка, Соснівка, селища Таранове, що входять до складу Шостаківської сільської ради, до м. Шаргород (а.с.52).

Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради за №25 від 11.02.1987 року «Про визнання права особистої власності на домоволодіння, приєднані до м. Шаргорода», визнано право особистої власності на домоволодіння громадян, які раніше знаходилися на території Слободо-Шаргородської та Шостаківської сільських рад народних депутатів і включені до складу Шаргородської міської ради народних депутатів та зобов'язано видати свідоцтва про право особистої власності на підставі цього рішення (а.с.12).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 23.03.2017 року за №1077, власником будинку АДРЕСА_1, згідно із рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради №25 від 11.02.1987 року, є ОСОБА_3 (а.с.10).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 17.08.2017 року за №3244 вулиця Декабристів (колишня назва вулиці - Набережна) у м. Шаргород перейменована на вулицю Захандревича (а.с.15).

Відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 28.03.2017 року №120, згідно з архівними даними БТІ, на ім'я ОСОБА_3 будинок в АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с.16).

Із технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду (а.с.17-21) та інвентаризаційної справи на домоволодіння №19610, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що будинковолодіння в АДРЕСА_1, складається з житлового будинку під літерою «А», загальною площею 89,5 м.кв., в тому числі житловою площею 53,8 м.кв., допоміжною площею 35,5 м.кв., веранди під літерою «а», підвалу під літерою «А1», входу в підвал під літерою «а1», сараю під літерою «Б», загальною вартістю 75350 грн.

Загальний фізичний стан будинку, 1959 року забудови - незадовільний, відповідно до звіту №2752 про незалежну оцінку житлового будинку, становить 41-60% зносу (а.с.50).

Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, незадовільний технічний стан будинку означає, що він має 41-60% зносу, експлуатація елементів будинку можлива лише при умові проведення їх ремонту.

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_3 житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1.

При цьому, до зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за №105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за №244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.53).

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма №1 - «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року №5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за №45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№32, 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за №1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за №56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали.

З листа-роз'яснення Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 23.03.1999 року №12/5-126 «Щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію» вбачається, що постановою КМУ від 05.08.1992 року за №449 затверджено Положення про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення. Згідно з цим Положенням закінчені будівництвом та підготовлені до експлуатації згідно з затвердженим проектом об'єкти повинні прийматися в експлуатацію державними приймальними комісіями… Порядок прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення визначається Радою Міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями за погодженням з Держбудом… По об'єктах, що збудовані до 05.08.1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається бюро технічної інвентаризації (до врегулювання цього питання законодавчими та нормативними актами).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в АДРЕСА_1 що з 1986 року віднесено до адміністративної території м. Шаргород Вінницької області) - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті ОСОБА_3

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно зі ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

З огляду на те, що спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, відповідно до якого, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, тобто при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1, 2 ст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР).

Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_3, оскільки є його донькою, і прийняла спадщину після смерті батька, фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи, що відповідачем - Шаргородською міською радою визнано позовні вимоги ОСОБА_7, що вбачається із заяви представника міської ради ОСОБА_4 (а.с.43), то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Оскільки право ОСОБА_1 на оформлення її спадкових прав на майно померлого ОСОБА_3 порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 206, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК, на підставі ст.ст.16, 392 ЦК України, ст.ст.524, 525, 526, 529, 548, 549 ЦК УРСР, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Шаргородської міської ради Вінницької області, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, - ОСОБА_2 - про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою с. Шостаківка Шаргородського району Вінницької області, жителькою АДРЕСА_3, право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на спадкове майно останнього, яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 89,5 м.кв., в тому числі житловою площею 53,8 м.кв., допоміжною площею 35,5 м.кв., веранди під літерою «а», підвалу під літерою «А1», входу в підвал під літерою «а1», сараю під літерою «Б», загальною вартістю 75350 гривень, що розташовані на АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Повне рішення складено та проголошено 21.12.2017 року.

Суддя: