АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М.КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченка М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, начальника Управління теплового господарства Мінжитлокомунгоспа України Шевчука АнатоліяОлексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київський міський психоневрологічний диспансер № 2, Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 про зміну формулювання причин звільнення з роботи, поновлення на роботі та відшкодування шкоди, завданої неправомірним звільненням.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, начальника Управління теплового господарства Мінжитлокомунгоспа України Шевчука Анатолія Олексійовича про зміну формулювання причин звільнення з роботи та стягнення з відповідача Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації відшкодування (компенсації) завданої шкоди від неправомірного звільнення з роботи в сумі 26 300,00 грн.

На виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2017 року про залишення позовної заяви без руху, позивач подала заяву про усунення недоліків, в якій змінила зміст вимог та просила суд зобов'язати Шевченківську РДА змінити причину звільнення з роботи, зазначивши причину звільнення за станом здоров'я; поновити її на роботі на можливу посаду в фінуправлінні Шевченківської РДА або в інший відділ Шевченківської РДА, а якщо неможливо в теперішній час, то на посаду державного службовця, та звільнити з роботи згідно ст.. 240-1 КЗпП України і за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року відмовлено у відкриті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, начальника Управління теплового господарства Мінжитлокомунгоспа України Шевчука АнатоліяОлексійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Київський міський психоневрологічний диспансер № 2, Київська міська психоневрологічна лікарня № 2 в частині позовних вимог про зобов'язання змінити причину звільнення з роботи та поновлення на роботі.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції та за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалити одне із запропонованих позивачем рішень: направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, або постановити нову ухвалу, чи передати справу на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не враховано, що заявлені вимоги не мають публічно-правового характеру, незважаючи на те, що однією із сторін є суб'єкт владних повноважень, а тому справа за правилами статті 107 КАС України не може розглядатися.

У судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_4 в частині вимог про зобов'язання Шевченківську РДА змінити причину звільнення з роботи, та поновлення на роботі на посаду в Шевченківській РДА, суд першої інстанції, виходив із того, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Проте до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.

Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. До них належать, зокрема: якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства - п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК).

Відповідно до статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пунктами 2 частини другої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 15 статті 3 КАС України публічна служба - діяльність на державних, політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулась в суд з позовними вимогами, в тому числі, до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, як правонаступника Ленінського райвиконкому м. Києва, предметом яких є зобов'язання Шевченківську РДА змінити причину звільнення з роботи, зазначивши причину звільнення за станом здоров'я; поновлення її на роботі на можливу посаду в фінуправлінні Шевченківської РДА або в інший відділ Шевченківської РДА, а якщо неможливо в теперішній час, то на посаду державного службовця, та звільнити з роботи згідно ст. 240-1 КЗпП України і за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позовні вимоги в цій частині обґрунтовані тим, що вона з 10 квітня 1975 року працювала в райфінвідділі Ленінського райвиконкому м. Києва на посаді старшого інспектора, економіста держдоходів по переводу із організації та була звільнення 05 червня 1978 року за статтею 38 КЗпП України згідно поданої заяви за власним бажанням. Такого змісту заяву її примусив написати завідувач райфінвідділу ОСОБА_7 через те, що вона з 1976 року перебуває на обліку в Печерському психоневрологічному диспансері. Вважає, що посадовими особами органу державної влади, тобто завідувачем райфінвідділу Ленінського райвиконкому м. Києва ОСОБА_7, порушено законодавство України про працю, а також законодавство про охорону психічного здоров'я. А тому просила змінити причину звільнення з роботи, зазначивши причину її звільнення з роботи 05 червня 1978 року за станом здоров'я, поновити її на посаді та звільнити її з роботи згідно ст. 240-1 КЗпП України і за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, за змістом позовних вимог ОСОБА_4 до Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, як правонаступника Ленінського райвиконкому м. Києва спір, пов'язаний з обставинами, які стали підставою звільнення позивача з посади старшого інспектора, економіста держдоходів фінансового відділу Ленінського райвиконкому м. Києва 05 червня 1978 року.

За суб'єктним складом сторін трудових договору та за характером відносин такий спір не пов'язаний з приводу звільнення з публічної служби.

Оскільки позивач звернувся за захистом порушених прав, що виникли з трудових відносин, тому такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Включення позивачем до предмету позову вимоги щодо поновлення на роботі на можливу посаду в Шевченківській РДА, в тому числі і на посаду державного службовця, не вважається публічно-правовим спором між органом місцевого самоврядування як суб'єктом публічного права та фізичною особою як суб'єктом приватного права, оскільки фізична особа звернулася до суду за захистом не публічного, а цивільного права.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, належним чином не визначився зі змістом, підставами вимог заявника та характером спору і помилково відмовив у відкритті провадження в справі в частині вимог про зобов'язання змінити причину звільнення з роботи та поновлення на роботі.

За таких обставин, ухвала суду про відмову у відкритті провадження в цій частині вимог підлягає скасуванню з передачею питання на розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 22 вересня 2017 року в частині позовних вимог про зобов'язання змінити причину звільнення з роботи та поновлення на роботі скасувати і передати питання на розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: