Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/10415/16-ц

Провадження № 2/185/1107/17

16 лютого 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючий - суддя Бабій С.О.,

при секретарі Шмик К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання права власності на житловий будинок

ВСТАНОВИВ

23 грудня 2016 року згідно із експрес-накладною №2756 до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалася на те, що на підставі Договору купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року, посвідченого Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, ОСОБА_1 належить житловий будинок, що розташована за адресою: Україна, Донецька область, місто Донецьк, вулиця Барнаульська, будинок 41.

Позивач маючи намір продати свій будинок, наприкінці жовтня 2016 року передав оригінали правовстановлюючих документів (оригінал Договору купівлі продажу від 29.04.2005 року, посвідченого Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, та технічний паспорт) на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Україна, Донецька область, місто Донецьк, Калінінський район, вулиця Барнаульська, будинок 41, відповідачу ОСОБА_2, який надає допомогу при підготовці документів для укладання договорів з нерухомістю.

Через деякий час ОСОБА_2 повідомив, що він загубив документи під час виїзду з тимчасово окупованого міста Донецьк.

Позивач до суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити, судові витрати по справі покласти на нього.

Відповідач до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду був належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності на їх належність, допустимість, достовірність та достатність суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, відповідно до п. 2 якого дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Судом встановлено, що позивач (ОСОБА_1) набув права приватної власності на житловий будинок, що розташований за адресою: вул. Барнаульська, 41, м. Донецьк, Донецька область, на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2005 року, посвідченого Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованого за №1476. /а.с. 4-5/

Враховуючи, що оригінали правовстановлюючих документів позивача втрачено, відповідач визнав позовні вимоги, суд доходить висновку, про необхідність визнання за позивачем права власності на вказаний обєкт нерухомості.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 16, 321, 392, 296 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Україна, Донецька область, місто Донецьк, Калінінський район, вулиця Барнаульська, будинок 41.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій