Номер провадження: 22-ц/785/3290/17,
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

ОСОБА_2,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою ОСОБА_3, апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ «КБ «Надра», звернувшись 17 липня 2013 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що за укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 Кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року надано кредит в сумі 712000,00 доларів США під 14,4% річних (у випадку прострочення під 28,8% річних) строком по 15 липня 2022 року. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 укладено Договір поруки від 16 липня 2007 року. Посилаючись на невиконання умов кредитного договору, ПАТ «КБ «Надра» просив стягнути за кредитним договором солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість станом на 6 червня 2013 року в загальній сумі 1334388,33 доларів США та судові витрати (т.1 а.с.3-6).

Ухвалою судді Малиновського районного суд м. Одеси від 18 липня 2013 року відкрито провадження в справі (т.1 а.с.41).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2014 року, залишеною буз змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11 серпня 2014 року, провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням в справі №520/2487/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними (т.1 а.с.104, 133-135).

Ухвалю Київського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2015 року позовну заяву ОСОБА_3 до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договорів кредиту та іпотеки недійсними залишено без розгляду (справа №520/2487/14-ц).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2015 року провадження в справі відновлено (т.1 а.с.143).

9 червня 2015 року ПАТ «КБ «Надра» подано заяву про уточнення вимоги, згідно яких позивач ПАТ «КБ «Надра» просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_4 заборгованість станом на 27 травня 2015 року в загальній сумі 1699946,69 доларів США та судові витрати (т.1 а.с.145-146).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, звернувшись 13 липня 2015 року з зустрічною позовною заявою, просив визнати укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ним ОСОБА_3 Кредитний договір №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року недійсним (т.1 а.с.163-157).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 8 лютого 2016 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (т.2 а.с.43).

Позивач ПАТ «КБ «Надра» зустрічний позов не визнав, подавав заяву про застосування строку позовної давності (т.2 а.с.28, 30-32).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено (т.2 а.с.136-137).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та про задоволення зустрічного позову.

В апеляційній скарзі представник в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального, порушенням процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з огляду на наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦПК України). З підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, виникають зобовязання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Встановлено, що між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року, за яким надано в кредит 712000,00 доларів США на строк по 15 липня 2022 року. За умовами кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів, який є невідємною частиною цього договору (п.4.1.1); починаючи з дати надання кредиту відсотки за користування кредитом встановлюються у розмірі 14,4% річних, виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці (рік дорівнює 360 дням); позичальник повинен сплачувати відсотки за користування кредитом згідно з графіком (п.4.1.2.1); у випадку прострочення виконання зобовязання у відношенні повернення кредиту у строк, обумовлений п.4.1.1 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом або його частини (якщо зобовязання частково виконані позичальником) у розмірі 28,8% річних, виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці (рік дорівнює 360 дням) (п.4.1.2.2); сторони погодились про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно з графіком за будь-який період, банк має право достроково витребувати наданий позичальнику кредит (п.4.1.4) (т.1 а.с.9-10, 11-14).

Таким чином, на підставі Кредитного договору №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року між АТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3 виникли кредитні зобовязання, в порядку виконання яких ОСОБА_3 як позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти відповідно до умов договору.

Виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою (ч.1 ст.546 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ч.1 ст.549 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку (ч.1 ст.553 ЦК України). У разі порушення зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Встановлено, що між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки від 16 липня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_4 поручилась перед кредитором за належне виконання ОСОБА_3 зобовязань за Кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року по поверненню до 15 липня 2022 року кредиту в сумі 712000,00 доларів США, сплати процентів, сплати можливих штрафних санкцій (штраф, пеня) (п.1.1); поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі (п.1.2) (а.с.15-16).

Таким чином, виконання ОСОБА_3 кредитного зобовязання забезпечено порукою ОСОБА_4, яка у разі порушення кредитного зобовязання відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Досудову вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року ПАТ «КБ «Надра» направлено ОСОБА_3, ОСОБА_4 21 червня 2013 року (т.1 а.с.22-25).

Позов по суду ПАТ «КБ «Надра» подано 17 липня 2013 року.

За Кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року заборгованість становила станом на 6 червня 2013 року за кредитом 698287,08 доларів США, за відсотками 487548,68 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту за період з 6 червня 2012 року по 5 червня 2013 року 77352,57 доларів США, штраф за порушення умов договору 71200,00 доларів США, а всього заборгованість 1334388,33 доларів США (т.1 а.с.8).

За Кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року заборгованість становила станом на 27 травня 2015 року за кредитом 698287,08 доларів США, за відсотками 684076,68 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту за період з 27 травня 2014 року по 26 травня 2015 року 274784,66 доларів США, штраф за порушення умов договору 42798,80 доларів США, а всього заборгованість 1699946,69 доларів США (т.2 а.с.7-9).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють; встановивши невиконання умов кредитного договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про право ПАТ «КБ «Надра» достроково витребувати наданий кредит. Суд стягнув розраховану банком заборгованість в солідарному порядку з позичальника та поручителя як солідарних боржників. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з безпідставності вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду щодо невиконання умов кредитного договору та права банку достроково витребувати кредит не спростовують. Апелянтами не надано доказів повернення кредиту та сплати відсотків згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, який є невідємною частиною кредитного договору.

В порядку заперечень на доводи апеляційних скарг суду апеляційної інстанції ПАТ «КБ «Надра» було надано первинні бухгалтерські касові документи, що підтверджують факт видачі банківською установою та отримання позичальником кредитних коштів згідно з Кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року. Вказані документи підтверджують обставини, на які посилався ПАТ «КБ «Надра», та, відповідно, не підтверджують позицію ОСОБА_3, ОСОБА_4 (т.3 а.с.1-169, 172-179).

За умовами Кредитного договору №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року повернення кредиту та сплата відсотків підлягає здійсненню згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів, який є невідємною частиною цього договору. Тобто, повернення кредитних коштів сторонами договору визначено у «класичній» формі, а саме графіком погашення кредиту, а не щомісячними ануїтетними платежами.

Відповідно до положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів предявлено позичальнику та поручителю 21 червня 2013 року, позов в суді зареєстровано 17 липня 2013 року.

Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» звернувся з вимогою про стягнення заборгованості до суду протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто строку, зміненого предявленням вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування коштами. Отже, у сенсі положень частини 4 статті 559 ЦК України порука ОСОБА_4 не є припиненою. Доводи апеляційної скарги про припинення поруки щодо щомісячних платежів безпідставні, оскільки кредитним договором повернення кредиту визначено у «класичній» формі, тобто за графіком, а не встановленням ануїтетних щомісячних платежів, відтак, правило припинення поруки по щомісячним платежам в даних правовідносинах застосуванню не підлягає.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів предявлено позичальнику та поручителю 21 червня 2013 року, позов в суді зареєстровано 17 липня 2013 року.

Таким чином, ПАТ «КБ «Надра» звернувся з вимогою про стягнення заборгованості до суду в межах загальної позовної давності (три роки) з дня настання строку виконання основного зобовязання, тобто строку, зміненого предявленням вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування коштами. Отже, у сенсі положень частини 4 статті 267 ЦК України підстави для відмови в позові за спливом позовної давності відсутні. Доводи апеляційних скарг про сплив позовної давності щодо щомісячних платежів безпідставні, оскільки кредитним договором повернення кредиту визначено у «класичній» формі, тобто за графіком, а не встановленням ануїтетних щомісячних платежів, відтак, правило строку позовної давності по щомісячним платежам як зобовязанням з визначеним строком в даних правовідносинах застосуванню не підлягає.

Предявлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобовязання та зумовлює перебіг позовної давності. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов (постанова Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року в справі №6-1707цс15).

За умовами Кредитного договору №038/14/МК/2007 від 16 липня 2007 року за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5% від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних в Графіку і визначених на дату прострочення (п.9.3).

Згідно розрахунку кредитної заборгованості предявлений до стягнення штраф в сумі 42798,80 доларів США становить 5% від суми заборгованості, що відповідає положенням пункту 9.3 Кредитного договору №038/14/МК/2007 від 16 липня 2007 року.

За умовами Кредитного договору №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року у разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня (п.9.1); у разі порушення позичальником строків повернення кредиту позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (п.9.2).

За умовами Договору поруки від 16 липня 2007 року поручитель у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору, виплачує кредитору пеню від загальної суми заборгованості позичальника по кредитному договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення з дня виникнення зобовязання поручителя погасити заборгованість позичальника (п.3.1)

Згідно розрахунку кредитної заборгованості предявлена до стягнення пеня розрахована в межах строку спеціальної позовної давності в один рік, проте в доларах США, що не є правильним. Пеня не є платою за користування коштами, пеня це санкція за порушення, яка підлягає визначенню до стягнення в національній валюті гривні. Зазначені обставини згідно п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду, зокрема, в частині стягнення пені в національній валюті України.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Укладений між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 Кредитний договір №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року відповідає вимогам чинного законодавства, передбачені частинами 1-3 статті 203 ЦК України підстави для визнання договору недійсним відсутні.

Законодавство України визначає правомочність банків на підставі відповідних ліцензій надавати кредити та бути субєктом кредитних зобовязань, а спеціальне законодавство у сфері банківської діяльності не містить приписів, які забороняють банкам надавати кредити в іноземній валюті або регламентувати умови кредитування в іноземній валюті.

Законом України «Про банки і банківську діяльність» визначено операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується, вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії (ст.ст.45, 47 Закону).

Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, за весь період дії режиму валютного регулювання (п.2 ст.5 Декрету); передбачено вимогу щодо отримання індивідуальної ліцензії Національного Банку України на здійснення операцій щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п. «в» ч.4 ст.5 Декрету).

Оскільки діючим законодавством не встановлено терміни та суми кредитів в іноземній валюті як критерій їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, то дана обставина в силу відсильного характеру норми Декрету не дозволяє поширити режим індивідуального ліцензування на валютні операції, повязані з наданням резидентам (банками та іншими фінансовими установами) кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, що отримана у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 1,5 Положення «Про порядок видачі Національним Банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу», затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року №483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року №1429/10028, використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною ліцензією є уповноважений банк, якому в установленому порядку видано ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Таким чином, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за цим кредитом не потребує наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти як засобу платежу на території України жодної зі сторін договору. Відповідно до статей 192, 533, 1054 ЦК України, статей 32, 44 Закону України «Про Національний банк України», статей 2, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статей 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», статей 1, 3, 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» банки та інші установи, які в установленому порядку отримали генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, мають достатні юридичні підстави та законне право для надання резидентам України кредитів в іноземній валюті.

АТ «КБ «Надра» 23 серпня 2002 року надано Національним Банком України банківську ліцензію №21, згідно з якою банку надано право здійснювати банківські операції, визначені частиною 1, пунктом 5-11 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Станом на день видачі кредиту згідно Кредитного договору №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року АТ «КБ «Надра» був публічною фінансовою установою, яка здійснювала кредитування, в тому числі й населення для споживчих потреб. Умови, що передують укладенню кредитного договору, визначені частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» були загальновідомою інформацією, яка доводилась до відома споживачів кредитних коштів за допомогою реклами, ЗМІ, інтернет-ресурсів, розяснювалась менеджером відділення перед укладенням договору. ОСОБА_3 не надав доказів своєї недієздатності на момент підписання кредитного договору, він мав можливість ознайомитися з усіма умовами кредитного договору, загальними умовами кредитування та самостійно визначитися з підписанням/не підписанням договору. ОСОБА_3 як сторона договору був вільним в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Кредитний договір №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір платежів та строк повернення грошових коштів, відтак, посилання на не зазначення сукупної вартості кредиту для споживача, а, відтак, і порушення вимог частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставним.

У сенсі положень Закону України «Про захист прав споживачів» передбачається надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування (мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти його повернення тощо). Кредитний договір №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року укладено у письмовій формі, один з оригіналів договору передано ОСОБА_3, відтак, ОСОБА_3 як споживачу були відомі всі умови договору, доказів того, що його волевиявлення при підписанні договору не було вільним, що існували обставини, які б примусили прийняти умови договору на вкрай невигідних для себе умовах, не надано.

Закон України «Про захист прав споживачів» підлягає застосуванню до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, у разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини та обумовлені ними кредитні зобовязання, відтак, до виконання договору вказаний Закон застосуванню не підлягає, так як діє спеціальне законодавство в системі кредитування.

Слід зазначити, що станом на дату укладення Кредитного договору №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року норма Закону України «Про захист прав споживачів», на яку посилається ОСОБА_3, не діяла, оскільки була прийнята значно пізніше, а саме з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року.

Отримуючи кредит в іноземній валюті, ОСОБА_3 діяв з власної ініціативи, він не мав перешкод для отримання кредиту в національній валюті. Отримавши кредит в іноземній валюті, ОСОБА_3 мав передбачити власну поведінку та можливості, зміну курсу валют тощо. Незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не є закріпленою.

Таким чином, ухвалюючи рішення в частині вимог зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним. Правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову відсутні.

Питання розподілу судових витрат судом першої інстанції проведено у відповідності до положень частини 1 статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст.303, п.п.1,3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), ОСОБА_4 (ідентифікаційний норм НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» () за укладеним між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» () та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) Кредитним договором №038/14/МК/2007-840 від 16 липня 2007 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» () та ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) Договором поруки від 16 липня 2007 року заборгованість станом 27 травня 2015 року:

за кредитом в сумі 698287,08 доларів США,

за процентами в сумі 684076,15 доларів США,

пеню за прострочення сплати кредиту за період з 25 травня 2014 року по 25 травня 2015 року в сумі 5886841 грн. 47 коп.,

штраф в сумі 42798,80 доларів США,

а всього стягнути заборгованість в загальній сумі 1425162,03 доларів США та 5886841 грн. 47 коп.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року в частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору, та в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_2