Категорія 39Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: Агеєвій Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсними правочинів, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Венгрин О.О. -

В с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся у суд з даним позовом. Вимоги мотивовані тим, що 03.04.2015 р. помер його батько ОСОБА_7, про що він дізнався від ОСОБА_5 з розмови по телефону, оскільки на той час проживав у Італії разом з сім'єю.

Приїхавши на похорони батька, позивач від ОСОБА_5 дізнався про батьків заповіт на імя відповідача.

До складу спадкового майна входять:

квартира, що на просп. Юності, 79/8 м. Вінниці та кошти на депозитних рахунках.

08.04.2015 р. позивач звернувся до третьої Вінницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де йому підтвердили, що 26.12.2014 р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 посвідчено заповіт ОСОБА_7, яким він заповів все своє майно ОСОБА_5

Згодом відповідач пропонував заплатити йому 10000,00 дол. США, тоді він добровільно переоформить на позивача спадкове майно. Така пропозиція здалася позивачу вимаганням, він звернувся в поліцію, було розпочате кримінальне провадження, в якому проведено посмертну судово-психіатричну експертизу, згідно висновку якої батько на час підписання довіреності і складання заповіту не міг правильно сприймати обставини та не міг розуміти характеру і значення скоєних дій.

Крім того, позивачу стало відомо, що 24.12.2014 р. його батько ОСОБА_7 видав на ім'я ОСОБА_5 довіреність на представництво інтересів з правом отримання майна та грошових коштів, яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6

ОСОБА_7 на час складання заповіту виповнилось 85 років, в останні роки він переніс інсульт, в нього розвився віковий склероз і почастішали випадки не сприйняття дійсних подій, він проходив лікування медичними препаратами, які покращували його фізичний стан, але погіршували його психічний стан, у день посвідчення заповіту він звернувся до лікарні, де йому засвідчили діагноз запалення легенів, що супроводжувалось високою температурою.

З огляду на вказане, позивач просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5, посвідчений 26.12.2014 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6; визнати недійсним договір доручення, укладений в усній формі між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 і довіреність від 24.12.2014 року видану ОСОБА_7 на імя ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим номером 2492; вирішити питання судових витрат.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_8 позов підтримав.

Приедставник відповідача адвокат ОСОБА_9 не визнав позовних вимог. Вважає, що спадкодавець у заповіті відобразив свою волю та розпорядився своїм майном на користь відповідача, який його доглядав, оскільки позивач не піклувався про свого батька.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, будучи належно повідомленою про час та місце розгляду справи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2017 року позов задоволено. Вирішено: визнати недійсними: заповіт від 26.12.2014 р., складений ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 03.04.2015 р., на ім'я ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (зареєстровано в реєстрі за №2498); усний договір доручення та довіреність від 24.12.2014 року, надану ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 03.04.2015 року, на імя ОСОБА_5, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (зареєстровано в реєстрі за №2492). Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення ОСОБА_5 оскаржив в апеляційному порядку, як ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги полягають у наступному. Так, апелянт зазначає, що в супереч ст. 212 ЦПК України суд оцінив докази до ухвалення рішення у постановлених ним ухвалах від 26.06.2017 року, вказавши, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №25 від 18.01.2017 року, проведеної експертами КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та висновок судово-психіатричного експерта №15 КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенко» від 15.10.2015 року є категоричними, повними, ясними, не суперечать іншим матеріалам справи.

Ще апелянт вказує, що оскаржуване рішення ухвалене на підставі доказів, які приховано, зокрема, у матеріалах справи відсутня медично-амбулаторна картка покійного ОСОБА_7 №1073, на підставі якої зроблено висновок судово- психіатричної експертизи №25 від 18.01.2017 року. Дана картка не була оглянута у судовому засіданні.

Висновок судово-психіатричного експерта №15 КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенко» від 15.10.2015 року і висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №25 від 18.01.2017 року, проведеної експертами КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» грунтуються на різних медичних документах.

Так, висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №15 від 15.10.2015 року, проведеної експертами КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенко» містить посилання на медичну картку стаціонарного хворого № Вінницької міської клінічної лікарні швидкої допомоги та на медичну картку №10696 стаціонарного хворого Вінницької міської клінічної лікарні №1. Зазначені медичні документи не досліджувалися ані експертами, ані судом, ані сторонами.

Апелянт також вважає, що оскаржуване ним рішення не вмотивоване, а містить лише стислий виклад обставин справи; обгрунтування рішення та підстави задоволення позову виходять за межі позовних вимог і грунтуються на обставинах, які не були предметом доказування у даній справі.

Так, питання вільності волевиявлення і чи відповідали дії померлого його волі не було предметом розгляду у даній справі, перед експертами не ставилось і сторонами не доводилось.

Сам факт, начебто, існування у людини будь-якої хвороби не є викривленням волі заповідача чи його фальсифікації або актом тиску на нього.

З огляду на викладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким ОСОБА_4 у позові відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні оскаржуваного рішення суду, вказаних правових вимог судом було дотримано.

Так, задовольняючи позов, суд виходив з наступних обставин.

03.04.2015 р. помер ОСОБА_7 (а.с. 54 т.1) - батько позивача ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7 т. 1).

ОСОБА_7 складав заповіт, яким заповідав майно сину - позивачу (копія заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, 21.05.2007 року за №1212. - на а.с. 169 т. 1), але потім заявою від 08.09.2009 року його скасував ( а.с. 170 т.1).

На а.с. 12 т. 1 міститься копія довіреності ОСОБА_7 від 24.12.2014 року, посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрована в реєстрі за №2492, згідно якої ОСОБА_7 для виконання договору доручення, укладеного попередньо в усній формі, уповноважив ОСОБА_5 бути його представником з усіма необхідними повноваженнями, представляти його інтереси, одержувати належне йому майно, відкривати в банках рахунки, вести від його імені справи, одержувати належну йому кореспонденцію, одержувати, подавати та підписувати від його імені будь-які документи, вести його спадкові справи, справи в усіх судових установах і ін.

На а.с. 55 т. 1 - копія заповіту ОСОБА_7 від 26.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2498, відповідно до якого він заповів усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №15 КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенко» від 15.10.2015 року (комісійної, посмертної), проведеної у кримінальному провадженні №0002806, на момент підписання довіреності та складання заповіту, тобто на 24.12.2014 року та на 26.12.2014 року, ОСОБА_11 страждав на хронічне душевне захворювання у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку змішаного (радіаційного, судинного) генезу. Питання в частині чи хворів ОСОБА_7 на будь-яке психічне захворювання в період часу з 29.12.2013 року по 03.04.2015 року є некоректним, оскільки згідно з чинним законодавством психічний стан визначається на конкретну дату. За життя ОСОБА_7 страждав на ряд хронічних захворювань, зокрема на органічне ураження головного мозку внаслідок радіаційного впливу та артеросклеротичного, діабетичного ураження судин головного мозку, гіпертонічної хвороби, дисциркуляторної енцефалопатії, що ускладнилось перенесенням інсульту, виникненням кістозно-гліозних змін та атрофічних процесів головного мозку, що призвело до зазначених психічних розладів. ОСОБА_7 на момент підписання ним довіреності та складання заповіту, тобто 24.12.2014 року та 26.12.2014 року не міг правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та не міг розуміти характеру і значення скоєних проти нього протиправних дій. Питання чи міг ОСОБА_7 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними є некоректним, оскільки ставиться перед експертами лише судом при визначенні дієздатності особи, а ОСОБА_11 у кримінальному провадженні є потерпілим за ст. 190 КК України. (а.с. 13-17 т. 1).

15.06.2016 року відповідач ОСОБА_5 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7 (а.с. 53 т. 1).

08.04.2015 року позивач ОСОБА_4 подав заяву про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_7 (а.с. 61 т. 1).

Також судом були допитані свідки. Так, свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що ОСОБА_7 вів себе адекватно.

Свідок ОСОБА_16 племінниця ОСОБА_7 вказала, що останні два роки вони з ОСОБА_7 дуже часто спілкувалися по телефону і дядько був абсолютно адекватним; хотів написати заповіт на імя відповідача, про сина навіть слухати не хотів.

При цьому, свідок ОСОБА_17 лікар, пацієнтом якого кілька років до смерті був ОСОБА_7, пояснила, що вона періодично спостерігала неадекватність поведінки ОСОБА_7, яка полягала у тому, що він забував чого приходив у лікарню, губився.

Свідок ОСОБА_18 вказала, що у 2010 -2012 роках доглядала дітей позивача та його батька, коли сина не було. Готувала йому їжу, прибирала у кімнаті. Приходила по три рази на тиждень. ОСОБА_7 іноді забував про зустріч з нею.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що батько позивача був дивний, то адекватний, то ні. Забував, міг не впізнати. Наприклад, забув, що мати свідка померла, хоча був на її похоронах.

Свідок ОСОБА_20 старший інспектор поліції пояснив, що в кінці 2014 року від ОСОБА_7 надійшла заява про зникнення документів на квартиру, він підозрював свого сина. Вони з сином - ОСОБА_4 прийшли до ОСОБА_7 і знайшли частину документів. При цьому ОСОБА_7 забувся де він знаходився.

Після допиту свідків, ухвалою суду від 10.06.2016 року була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза за заявою представника позивача.

В даному судовому засіданні суду першої інстанції, яке відбулося 10.06.2016 року, як і в судовому засіданні 18.05.2016 року, де допитувалася частина свідків, були присутні відповідач ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_9 Проте, вони не заперечували проти призначення експертизи. Більше того, не заперечували проти запропонованих заявником запитань експертам та не пропонували своїх. ( т.1 а/с152-153,173, 175-177).

Оскільки, визначена ухвалою суду від 10.06.2016 року експертна установа Хмельницька обласна психоневрологічна лікарня №1 не проводить зазначених експертиз, ухвала була повернута суду без виконання (а/с180 т.1).

Після цього, за клопотанням представника позивача, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2016 року було змінено виконавця експертизи на КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» ( а/с 214 т.1).

КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», провівши комісійну посмертну судово-психіатричну експертизу, даний заклад надав свій висновок №25 від 18.01.2017 року, де вказав, що у період укладання довіреності 24.12.2014 року та заповіту 26.12.2014 року, ОСОБА_7 страждав тяжким психічним розладом у формі змішаної кірково-підкіркової судинної деменції та не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 234-239 т. 1).

Далі, суд керувався нормами ЦК України, які регулюють правовідносини щодо правочинів, правових наслідків недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону та нормами щодо спадкування за заповітом і дійшов правильного висновку про те, що оскільки заповідач ОСОБА_7 у період складання заповіту 26.12.2014 року, усного договору доручення ( про який йдеться в довіреності) та довіреності від 24.12.2014 року не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що вказує на те, що його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, то позов підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з встановлених обставин та норм, якими керувався суд при ухваленні рішення, адже, ст. 1257 ч.2 ЦК України вказує, що суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Ч.1 ст. 215 ЦК України говорить, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першої-третьою ст. 203 ЦК України. А ч.3 ст. 203 ЦК України вказує на те, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Щодо твердження апеляційної скарги, що в супереч ст. 212 ЦПК України суд оцінив докази до ухвалення рішення у постановлених ним ухвалах від 26.06.2017 року, вказавши, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №25 від 18.01.2017 року, проведеної експертами КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» та висновок судово-психіатричного експерта №15 КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенко» від 15.10.2015 року є категоричними, повними, ясними, не суперечать іншим матеріалам справи, то колегія суддів вважає його надуманим та безпідставним з огляду на наступне.

Дійсно 26.06.2017 року судом першої інстанції було постановлено дві ухвали: про відмову у задоволенні клопотань представника відповідача адвоката ОСОБА_9 про призначення повторної та додаткової експертиз. (т.2 а/с14, 15). У цих двох ухвалах суд дійсно вказав, що висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №25 від 18.01.2017 року, зроблений експертами КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» є категоричним, повним і ясним, не суперечить іншим матеріалам справи.

Проте, це не означає, що суд оцінив даний висновок, як доказ і надав йому перевагу перед іншими доказами. Суд лише керувався нормою ст. 150 ЦПК України, яку слід застосовувати при вирішенні клопотання про повторну та додаткову експертизи, і оцінював його за критеріями, вказаними у цій статті, щоб зробити висновок чи підлягає до задоволення клопотання, чи ні.

Ще апелянт вказує, що оскаржуване рішення ухвалене на підставі доказів, які приховано, зокрема, у матеріалах справи відсутня медично-амбулаторна картка покійного ОСОБА_7 №1073, на підставі якої зроблено висновок судово- психіатричної експертизи №25 від 18.01.2017 року та, що дана картка не була оглянута у судовому засіданні.

Ці доводи апеляційної скарги теж не заслуговують на увагу та не спростовують рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 143 ЦПК України, для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

У даному випадку, потрібні були спеціальні знання у галузі психіатрії та медицини, тому і була призначена вказана експертиза і суд, разом з матеріалами справи, направив експертам медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_7 за №1073 для відповідного дослідження, про що свідчать ухвала Вінницького міського суду від 21.09.2017 року та супровідний лист цього ж суду за №127/26468/15-ц від 21.09.2016 року на а/с214, 216 т.1. Вказана ухвала суду оголошувалася в судовому засіданні у присутності представника позивача - ОСОБА_8 та відповідача ОСОБА_5 (а/с213 т.1).

Після проведення експертизи, медична картка разом з висновком експертів та матеріалами справи, була повернута в суд ( а/с 231 т.1) і лише після ухвалення рішення, 13.07.2017 року суд її повернув до СВ Вінницького відділу поліції ГУ Національної поліції України у Вінницькій області, звідки вона була витребувана (а/с79 т.2).

Щодо твердження апелянта, що висновок судово-психіатричного експерта №15 КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенко» від 15.10.2015 року і висновок посмертної судово-психіатричної експертизи №25 від 18.01.2017 року, проведеної експертами КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» грунтуються на різних медичних документах і медична картка стаціонарного хворого ОСОБА_7 за № Вінницької міської клінічної швидкої допомогита його ж медична картка №10696 стаціонарного хворого Вінницької міської клінічної лікарні №1, які досліджувалися при проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи №15 від 15.10.2015 року експертами КЗ «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. акад. Ющенко», не досліджувалися ані експертами, ані судом, ані сторонами в ході розгляду даної справи, то воно теж не спростовує рішення суду.

Так, КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» при проведенні комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи 18.01.2017 року досліджувалася медична картка амбулаторного хворого ОСОБА_7 за №1074.

Колегією суддів апеляційного суду Вінницької області при перегляді справи в апеляційному порядку була витребувана та оглянута в судовому засіданні зазначена медична карта.

Дана картка містить відомості про стан здоровя ОСОБА_7 з 2006 року по 03.04.2015 року день його смерті. У тому числі, в ній є виписний епікріз з історії хвороби №13793 МКЛ ШМД м. Вінниця, на яку вказує апелянт. Також є у цій картці виписка з медичної карти стаціонарного хворого №10696.

Всі ці медичні документи досліджувалися Львівським експертами при проведенні посмертної судово- психіатричної експертизи, тому відсутні підстави стверджувати, що зазначені експертизи грунтуються на різних медичних документах.

Твердження, що рішення суду не вмотивоване, а містить лише стислий виклад обставин справи не відповідає дійсності, оскільки саме встановленими обставинами у справі воно і мотивоване з посиланням на відповідні правові норми.

Обгрунтування рішення та підстави задоволення позову не виходять за межі позовних вимог і негрунтуються на обставинах, які не були предметом доказування у даній справі, оскільки саме від встановлення чи не встановлення вільності волевиявлення і відповідності дії померлого його волі при укладенні спірних правочинів, залежить питання задоволення чи незадоволення позову.

Крім того, оскільки покійний ОСОБА_7 на час вчинення оскаржуваних правочинів страждав тяжким психічним розладом, а не будь-якою хворобою. І саме через цю хворобу він не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Ці факти встановлено за допомогою спеціальних знань в області психіатрії та медицини; обидва висновки посмертних психіатричних експертиз є чіткими, повними обгрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, в силу ст. 308 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_21