Провадження № 22-ц/773/321/17 Категорія: 27 Доповідач: Осіпук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Русинчука М. М., Федонюк С. М.,

з участю секретаря Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось в суд із зазначеним позовм. Вказувало на ті обставини, що 01 серпня 2008 року між банком і відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір в сумі 18232,98 доларів США, із сплатою 15 % відсотків річних, на строк по 31 липня 2015 року.

За умовами даного договору відповідач ОСОБА_2 зобовязувався для погашення заборгованості за кредитом здійснювати на рахунок банку щомісячний платіж.

Оскільки ОСОБА_2 порушив умови договору, не надавав банку своєчасно грошові кошти, то позивач просив стягнути з нього всю суму заборгованості, яка на 26 серпня 2015 року становить 47322,13 доларів США і складається з: 10090,45 доларів США заборгованості за кредитом; 5904,90 доларів США заборгованості по процентах; 2017,11 доларів США заборгованості по комісії; 27045,71 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; 11,05 доларів США штраф (фіксована частина);2252,91 доларів США штраф (процентна складова) та відшкодувати судові витрати.

19 грудня 2016 року рішенням Луцького міськрайонного суду в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його скасувати як незаконне, прийняте судом без повної та належної оцінки всіх доказів, з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся з даним позовом, пропустивши строк позовної давності тривалістю у 5 років, про застосування якого просив відповідач.

Такий висновок суду є правильним.

Встановлено, що 01 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 18232,98 доларів США на придбання автомобіля, з кінцевим терміном повернення 31 липня 2015 року та сплатою 15 % річних (а. с. 8-16).

Підпунктами 1.7-1.1.9 кредитно-заставного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості, страхових платежів виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору з 24 по 28 числа кожного місяця з кінцевим терміном погашення 31 липня 2015 року.

Відповідно до підпунктів 4.1, 4.3, 4.4 цього договору позичальник зобовязаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами, сплачувати банку винагороди, в розмірах у строки, що зазначені в п. п. 17.1.8 даного договору.

Як убачається з наявних у матеріалах справи: виписки з рахунку за даним кредитним договором, меморіальних ордерів останній черговий платіж за договором ОСОБА_2 вніс 12 серпня 2009 року (а. с. 112 122).

Крім того встановлено, що для забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, він передав банку у заставу придбаний автомобіль.

З метою погашення простроченої заборгованості, за погодженням сторін кредитно-заставного договору, банком було звернено стягнення на заставне майно шляхом продажу автомобіля відповідача 17 грудня 2009 року за 9763,68 доларів США (а. с. 111 113, 119 122). До того, за пропозицією банку, згідно акту від 07 листопада 2009 року автомобіль ОСОБА_5 був переданий заставодержателю, а 09 листопада 2009 року ним було дано довіреність банку з правом відчуження автомобіля та зняття його з реєстрації (а. с. 110, 123 124).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу).

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно з підпунктами 12.1(1); 12.2.1; 12.2.2 кредитно-заставного договору подією дефолту вважається затримання сплати позичальником частини наданого кредиту та (або процентів) щонайменше на один календарний місяць.

У разі настання події дефолту банк надає позичальнику письмове повідомлення про настання події дефолту та реєструє у Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави. У повідомленні про дефолт, окрім інформації, зазначення якої вимагається законодавством, банк ставить вимогу про повернення наданої суми кредиту в повному обсязі, виплати винагороди, процентів за фактичний строк користування наданим кредитом, виконання в повному обсязі усіх інших грошових зобовязань за договором.

Позичальник зобовязаний усунути подію дефолту негайно або передати предмет застави у володіння банку за актом приймання-передачі за адресою, що вказана у статті 17.13 договору протягом 30 днів з моменту реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет застави у державному реєстрі.

Відповідно до вимог підпунктів 12.2.5; 12.2.6(3.4); 13.7 (1) зазначеного договору якщо протягом 30 календарних днів з моменту отримання позичальником повідомлення про дефолт (або з моменту реєстрації у державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави, якщо дата реєстрації буде пізнішою) позичальник усуне подію дефолту, вимоги банку, зазначені у повідомленні про дефолт, втрачають чинність.

Якщо протягом строку, вказаного у підпункті 12.2.5, позичальник не усуне подію дефолту, він зобовязаний негайно повернути суму кредиту в повному обсязі,виплатити винагороди, проценти за користування кредитом, виконати усі інші грошові зобовязання за договором у повному обсязі, а банк має право, за своїм вибором, здійснити одну або декілька з наступних дій: звернути стягнення на предмет застави у порядку передбаченому у пункті 1.3 договору; застосувати будь-який спосіб захисту своїх прав дозволений законодавством України.

У разі продажу предмета застави відповідно до підпункту 13.2 договору всі суми, виручені в результаті такої реалізації, використовуються, в першу чергу, для відшкодування всіх витрат, яких банк зазнав у звязку із зверненням на предмет застави. Будь-які кошти, що залишаються після відшкодування витрат, зазначених у попередньому реченні, використовуються для погашення інших забезпечених вимог. У разі, якщо таких сум недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена їх частина становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належить до сплати банку.

Згідно підпункту 14.11 даного кредитного договору сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 (пять) років.

Таким чином, сторони вказаних кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобовязання, та визначили умови такого повернення коштів.

Встановлено, що останній платіж за кредитно-заставним договором ОСОБА_2 здійснив 12 серпня 2009 року, після чого припинив проплату і це стало підставою для настання події дефолту. Відповідач ОСОБА_2 не усунув подію дефолту і не погасив прострочену заборгованість за договором, а передав предмет застави автомобіль 07 листопада 2009 року у володіння банку, який в подальшому 17 грудня 2009 року був проданий заставодержателем.

Наведені обставини свідчать про те, що строк виконання відповідачем основного зобовязання було змінено банком на 07 листопада 2009 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду, щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 12 жовтня 2015 року, тобто з пропуском пятирічного строку позовної давності, встановленого умовами договору.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову в позові із-за пропуску банком строку позовної давності є правильним по суті і цілком відповідає дійсним обставинам справи, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на його законність.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4 акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» відхилити, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 грудня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді