Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №314/4323/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження №22-ц/778/2982/17 Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Гончар М.С.,

Подліянової Г.С.,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи: ОСОБА_7, Орендне підприємство Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, Відділ Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області про визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету районної ради та визнання недійсним та скасування свідоцтва про право приватної власності,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду із вказаним позовом і, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсним та скасувати рішення виконкому Вільнянської Ради народних депутатів №60 від 01.03.1990 року, щодо оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за матір'ю позивачки ОСОБА_9, визнати недійсним та скасувати свідоцтво НОМЕР_1 від 10.04.1990 року про право приватної власності ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_2 видане Антонівською сільською радою народних депутатів Запорізької області

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що починаючи з малих літ позивач - ОСОБА_8 мешкала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, разом зі своєю бабусею ОСОБА_10. В той час, коли позивач вже була дорослою і отримувала самостійний дохід, первісний будинок, в якому остання проживала зі своєю бабусею, з огляду на його ветхість, оскільки він був глинобитним, вони знесли, а замість нього збудували інший, добротний будинок, в якому вказані особи і продовжували проживати разом, а також побудували і інші надвірні споруди, на тій же земельній ділянці, на якій знаходився і основний раніше вказаний будинок. Факт проживання позивачки у вказаному будинку, наприклад у період з 1968 року по 1984 рік підтверджується довідкою виконавчого комітету Антонівської сільської ради №193 від 06.04.2016 року. Згідно трудової книжки позивачки, остання починаючи ще з червня місяця 1959 року, працювала на різних посадах у Новомиргородській школі, яка безпосередньо знаходилася у тому ж населеному пункті, що і спірний будинок, що додатково вказує на обставину проживання позивачки у ньому та наявність грошових коштів на його перебудови, про що йшлось раніше.

Позивач вважала, що новопобудований нею з бабусею будинок з усіма надвірними спорудами, належав останній на праві приватної власності і повинен був перейти у власність позивачці після смерті бабці, на підставі відповідного заповіту. Згодом позивачу стало відомо, що вже після смерті її бабусі ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, право приватної власності на вказаний спірний будинок, згідно рішення виконкому Вільнянської Ради народних депутатів №60 від 01.03.1990 року було оформлено, за рідною матір'ю позивачки ОСОБА_9, якій на підставі вказаного рішення Антонівською сільською радою народних депутатів Запорізької області, як голові колгоспного двору, було видане свідоцтво НОМЕР_1 від 10.04.1990 року про право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1. Рідна мати позивачки, одноособово заволоділа вказаним спірним майном, яке у подальшому у порядку спадкування за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 року матір'ю, перейшло у власність до відповідачки та одночасно рідної сестри позивача - ОСОБА_8.

Відповідачем ОСОБА_11, вказане майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою 0,025 га (кадастровий номер НОМЕР_2) за цією ж адресою, було відчужено громадянину ОСОБА_7, на підставі договорів купівлі-продажу № 161 та 162 від 29.04.2016 року.

Позивач вважає, що її мати - ОСОБА_9, не беручи участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, зокрема починаючи з будівництва спірного будинку та наддвірних споруд та на протязі подальшого часу, втратила право на частку в майні відповідного двору, а отже і не мала жодного права отримувати спірне нерухоме майно у приватну власність, як голова колгоспного двору.

З урахуванням викладених обставин вважає, що рішення виконкому Вільнянської Ради народних депутатів №60 від 01.03.1990 року було прийнято незаконно та підлягає скасуванню, разом із свідоцтвом виданим Антонівською сільською радою народних депутатів Запорізької області №10 від 10.04.1990 року про право приватної власності ОСОБА_9 на житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки (т. 2 а.с.60-62; 65-70).

Від відповідача Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради (т.2 а.с.24)

Від Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області надійшла письмова заява, де міститься клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника ( т.2 а.с.63-64)

Треті особи: ОСОБА_7, представник ОП Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, представник Відділу Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області не з'явилися до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомили, будь - яких письмових клопотань від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників апеляційного розгляду, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилом ч. 1 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 120, 123 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності, а розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Згідно з вимогами ст.ст. 124, 125 ЦК УРСР 1963 року член колгоспного двору, починаючи з досягнення ним 16 років, може ставити питання про виділ його частки або поділ колгоспного двору. А у відповідності до ст. 126 ЦК УРСР 1963 року працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69).

Судом встановлено, що 10 квітня 1990 року Антонівською сільською радою народних депутатів на підставі рішення виконкому Вільнянської районної ради народних депутатів від 01.03.1990 року №60 ОСОБА_9 як голові колгоспного двору було видано свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на жилий будинок АДРЕСА_1, в якому вона проживала з 1931 року (а.с.5).

Із відомостей, які містяться у витягах книги погосподарського обліку за 1986-1991 роки відносно будинку АДРЕСА_1 вбачається, що головою колгоспного господарства в ці роки зазначено ОСОБА_9. Інших членів колгоспного господарства не зазначено (т.1 а.с.101-104)

На підтвердження своїх доводів позивачка зазначала, що у 1984 році разом із своєю родиною переїхала з будинку по АДРЕСА_1 де і проживає по теперішній час, проте постійно брала участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а отже мала всі права для участі у отриманні права сумісної власності на житло, яке належало колгоспному двору за адресою: будинок АДРЕСА_1.

Разом із тим, на підтвердження своєї участі у веденні спільного господарства ОСОБА_8 посилається на показання свідків про її участь у будівництві жилого будинку у 1965 році, що відбувалося задовго до її переїзду та не є тотожним веденню спільного господарства з 1984 року по 15 квітня 1991 року (т.1 а.с.61).

Таким чином, під час розгляду справи як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду, позивачем належним чином не обґрунтовано та не доведено за допомогою належних та допустимих доказів її участь у веденні спільного господарства колгоспного двору по АДРЕСА_1

Натомість, достовірно встановлено, що ОСОБА_9 була головою колгоспного двору, за яким обліковувався спірний житловий будинок АДРЕСА_1, та в порядку ст.ст.120-126 ЦК УРСР в редакції від 1963 року набула право власності на дане майно. В контексті вказаних норм закону виконком сільської ради правомірно визнав за нею право власності на спірний будинок.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність обставин, які б свідчили про прийняття рішення виконкомом Вільнянської Ради народних депутатів 01.03.1990 року та видачу Антонівською сільською радою народних депутатів Запорізької області свідоцтва НОМЕР_1 від 10.04.1990 року поза наданими повноваженнями та з порушенням порядку прийняття відповідного рішення та вчинення відповідної дії, підтверджуються матеріалами справи.

До того ж, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.07.2012 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.07.2012 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності на спадщину. У названих судових рішеннях надана правова оцінка обставинам правомірності набуття ОСОБА_9 - матір'ю позивачки, права власності на спірний будинок згідно свідоцтва від 10.04.1990 року. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що позивачка не надала доказів того, що її мати - ОСОБА_9 не мала відношення до спірного будинку, також ОСОБА_3 не вчинила дій,передбачених ст.. 549 ЦК УРСР 1963 року і не прийняла спадщину після смерті матері - ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, тому відсутні підстави для визнання за ОСОБА_8 права власності на спірний будинок ( т.1 а.с.34-38).

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують, тому колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова