АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 666/990/15-ц Головуючий в І інстанції Дорошинська В. Е. Провадження №22-ц/791/3 /17 Доповідач: Воронцова Л. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоВоронцової Л. П.,
суддів:Ігнатенко П. Я.
Полікарпової О. М.
секретарПісоцька Т. І

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 серпня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником ПАТ (ЗАТ) «ОТП Банк», звернулося до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалося на те, що 04 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», який змінив свою назву на ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №ML-НОО/017/2008р. за умовами якого банк зобов'язався надати ОСОБА_6 кредитні кошти у сумі 37 000 доларів США на строк до 07 березня 2033 року зі сплатою відсотків за користування.

Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки, згідно якого остання зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору.

05 червня 2014 року між банком і ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив, а позивач прийняв права вимоги за вище зазначеним кредитним договором і договором поруки.

Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав, тоді як позичальник неналежним чином виконує умови щодо своєчасного та у повному обсязі внесення щомісячних платежів у зв'язку з чим, банк направив на адресу ОСОБА_6, ОСОБА_5 вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, які відповідачами не виконані.

Станом на 09 лютого 2015 року заборгованість відповідачів за кредитним договором складає 1 023 253,38грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 35 561,57 доларів США, що еквівалентно 822 559,74грн., відсотки за користування кредитом 2 520,27 доларів США, що еквівалентно 58 295,31грн, пеня - 142 398,33грн., яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів та покласти на них судові витрати у справі.

В червні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зустрічним позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненою.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що крім кредитного договору, який був укладений між банком і ОСОБА_6 04 березня 2008 року, між тими ж сторонами 07.04.2009 року укладений додатковий договір, яким внесені суттєві зміни до кредитного договору, затверджено новий графік погашення кредиту без погодження з нею, як з поручителем, збільшено процентну ставку та розмір щомісячних ануїтентних платежів, тобто, збільшено її, як поручителя, обсяг відповідальності, тому відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України вважала поруку припиненою з моменту укладення договору.

Крім того, ОСОБА_5 зазначала, що договір поруки, укладений між нею і Банком є припиненим з підстав передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки позивач протягом року від дня укладення договору поруки не пред'явив вимогу до неї, строк виконання основного зобов'язання договором не встановлений.

ОСОБА_5 просила суд поруку, встановлену договором від 04.03.2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк», визнати припиненою.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 серпня 2015 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання поруки припиненої відмовлено.

Позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_6 і ОСОБА_5 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 1 023 253,38грн. та з кожного з них по 1 827грн. судових витрат.

В апеляційних скаргах поданих окремо на рішення суду ОСОБА_6 і ОСОБА_5, посилаються на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просили його скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення заборгованості відмовити, зустрічний позов ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою - задовольнити.

Письмові заперечення на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу ОСОБА_5 підлягаючою задоволенню, апеляційну скаргу ОСОБА_6 підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 04 березня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ТОВ «Факторинг Україна» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_6 кредит в сумі 37 000 доларів США на строк до 07 березня 2033 року з оплатою за користування - процентною ставкою плаваючою, що складається з фіксованого відсотку у розмірі 3,49% і FIDR /а.с.5-10/.

Того ж дня, у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_5 було укладено договір поруки, за умовами якого остання зобов'язалася відповідати перед кредитором в обсязі зобов'язань позичальника за умовами кредитного договору /а.с. 11-12/.

07 квітня 2009 року між Банком і ОСОБА_6 було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, у якому сторони погодили зміни до пункту 3 частини 1 кредитного договору щодо оплати за користування кредитними коштами /а.с. 14-21/.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надав ОСОБА_6 кредит, тоді як останній з лютого 2014 року щомісячні платежі кредитору не сплачує, і станом на 09.02.2015 року має заборгованість у розмірі 38 081,84 доларів США та пені в сумі 142 398,33 грн. /а.с. 22-23/.

05 червня 2014 року за договором факторингу і договором про відступлення вимоги ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» право вимоги на кредитний портфель, до складу якого, згідно акту відступлення (приймання - передачі) кредитного портфелю та додатку №1 входять права кредитора за кредитним договором між ЗАТ (ПАТ) «ОТП Банк» і ОСОБА_6 від 04 березня 2008 року та забезпечувальних договорів /т.2 а.с.481-505; т.1 а.с.48-59,189-193/.

23 липня 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило на адресу ОСОБА_6 і ОСОБА_5 досудові вимоги про погашення заборгованості, а у разі її не виконання дострокового повернення кредиту у тридцятиденний строк /а.с. 40-43/.

Задовольняючи позовні вимоги Банку та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про припинення поруки, суд першої інстанції дійшов висновку, що зміни до кредитного договору були погоджені з поручителем ОСОБА_5, строк позовної давності для звернення з позовом до суду до ОСОБА_5 позивачем не пропущено, тому підстави для визнання поруки припиненою відсутні та вважав, що відповідачі не виконують умови кредитного договору щодо повернення грошових коштів, мають заборгованість, тому позивач має право на дострокове стягнення вказаних грошових коштів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду в частині вирішення зустрічного позову та частково погоджується з висновком суду щодо задоволення первісного позову з наступних підстав.

Відповідно до приписів в ч.ч.1,4 ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно до умов додаткового договору №1 від 07.04.2009 року до кредитного договору ЗАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_6 погодили новий, інший, ніж було передбачено у кредитному договорі (п.3 ч.1) розмір фіксованої відсоткової ставки за кредитним договором, так, замість 3,49%, було передбачено у період з 07.04.2009 року по 07.12.2009 року 7% за користування кредитом, а з 07.12.2009 року і до 07.03.2033 року - 3,89%.

Так, при ставці за кредитним договором у розмірі 10,99% і ануїтентному платежі 367,13 доларів США, згідно умов додаткової угоди від 07.04.2009 року процентна ставка з 07.12.2009 року і до закінчення дії договору - 07.03.2033 року становить 11,39% і розмір ануїтентного платежу складає 384,23 доларів США /а.с. 16-21/.

Вказані обставини свідчать про зміну зобов'язань позичальника за кредитним договором, згоду на яку поручитель ОСОБА_5 не надавала. Внаслідок таких змін збільшився обсяг її відповідальності, як поручителя.

Позивач у порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України не надав суду докази про погодження з ОСОБА_5 умов додаткової угоди до кредитного договору.

Посилання товариства на те, що обсяг відповідальності поручителя такий же, як і позичальника, а з останнім було погоджено зміну процентної ставки за кредитом без укладення додаткової угоди (п. 1.4 кредитного договору) підлягають відхиленню ,як такі, що не відповідають обставинам справи.

Так, сторони кредитного договору погодили його умови, за яких плата за користування кредитом (проценти) буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку та FIDR, при цьому фіксований відсоток становить 3,49 % + FIDR, частина 1 пункт 3 Договору /т. І а. с. 5/.

У пункті 1.4.1.1.5 Кредитного договору сторони домовилися, що плаваюча процентна ставка, у частині її складової FIDR є змінною і не потребує укладення додаткових угод.

Додатковим договором № 1 до кредитного договору від 07 квітня 2009 року внесено зміни до п. 3 ч. 1 Кредитного договору, встановлено фіксовану процентну ставку у розмірі 7 %, замість плаваючої процентної ставки у період з 07 квітня 2009 року по 07 грудня 2009 року, а з 07 грудня 2009 року і до повного виконання зобов'язань встановлено плаваючу проценту ставку, яка складається з фіксованого відсотку у розмірі 3,89 %, замість 3,49 % у кредитному договорі та FIDR. Умови додаткової угоди з поручителем ОСОБА_5 не погоджено.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апеляційних скарг відповідачів щодо пропуску позивачем строку, визначеного законом, на пред'явлення вимог до поручителя.

23.07.2014 року позивач направив на адресу позичальника і поручителя досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором /а.с. 40-43/. У своєму листі на адресу позивача від 18.08.2014 року ОСОБА_6 підтверджує факт отримання ним досудової вимоги /а.с. 102/.

Відповідно до п.1.9 кредитного договору від 04.03.2008 року, сторони погодили умови і порядок дострокового виконання боргових зобов'язань за ініціативою Банку, у випадку невиконання позичальником або поручителем своїх боргових зобов'язань за цим договором. При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги /а.с. 7/.

Таким чином кредитор мав право у шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був встановлений у кредитному договорі як дата 30 днів від дня отримання позичальником ОСОБА_6 відповідної вимоги, пред'явити позов. Оскільки ОСОБА_6 не заперечує отримання вимоги Банку, однак сторони не надали докази дати її отримання позичальником, кредитор мав право пред'явити вимогу до поручителя (звернутися з позовом до суду) до 23.02.2015 року (23.08.2014р. + 6 місяців).

Позивач же звернувся з позовом до суду 18.02.2015 року, тобто не пропустив визначений законом строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позичальник ОСОБА_6 свої зобов'язання щодо вчасного і у повному обсязі погашення щомісячних платежів не виконував і має заборгованість, яку позивач визначив станом на 09 лютого 2015 року. При цьому, з урахуванням висновку судової економічної експертизи №534/535 від12.08.2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру заборгованості відповідача за кредитом у сумі 35 561,57 доларів США, що еквівалентно 822 559,74грн. і за відсотками у сумі 2 520,27доларів США, що еквівалентно 58 295,31грн., однак не погоджується з визначеною позивачем і стягнутою судом сумою пені - 142 398,33грн., оскільки за обґрунтованими висновками експертизи дана сума становить 137 512,92грн. /т.1 а.с. 402-419/.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо ненадання позивачем належних і допустимих доказів наявності і розміру заборгованості за кредитними зобов'язаннями підлягають задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині стягнутої суми заборгованості з пені: з 142 398,33грн. до 137 512,92грн. та загальної суми боргу з 1 023 253,38грн. до 1 018 367,97грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6О, щодо незаконності вимог позивача про дострокове стягнення кредиту, термін сплати якого за умовами договору визначено до 07.03.2033 року, і який не настав, підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на положеннях закону - ч.2 ст.1050 ЦК України та умовах кредитного договору - п.1.9.

Посилання ОСОБА_6 на пропуск строку позовної давності позивачем щодо стягнення заборгованості без урахування того, що умовами договору було погоджено сплату ануїтентних платежів, і строк щомісячного платежу спливає у відповідне число останнього строку не ґрунтується на вимогах закону та не відповідає обставинам справи, тому підлягає відхиленню.

Так, згідно наданого позивачем і не спростованого висновком експертизи розрахунку заборгованості позичальника, останній платіж він здійснив 31.01.2014 року, а до суду з позовом позивач звернувся 18.02.2015 року, тобто у межах строку позовної давності, який для даних правовідносин є загальним, визначеним ст.257 ЦК України - три роки /т.1 а.с.22-23/.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 про відсутність у ЗАТ «ОТП Банк» на момент укладення кредитного договору відповідної ліцензії, яка б давала йому право на використання іноземної валюти та відсутність у позивача законних підстав для стягнення боргу в іноземній валюті, колегія суддів вважає їх необґрунтованими і підлягаючими відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень з даного питання, що містяться у п.10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу. Статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа , отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5 Декрету про валютне регулювання).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ні доводами зустрічного позову ОСОБА_5, ні заперечень на позовну заяву ТОВ ОТП «Факторинг Україна», ні доводами апеляційних скарг та доповнень до них ОСОБА_6 і ОСОБА_5, поданих у строк, передбачений ч 1 ст. 300 ЦПК України не було твердження відповідачів про те, що Банк не видавав позичальнику кредит у валюті, і, що такі докази позивачем суду не надані.

Однак, колегія суддів вважає необхідним дати оцінку такій позиції відповідачів ,яка не стверджена належними і допустимими доказами та не відповідає обставинам справи і наявним доказам на їх підтвердження.

Відповідачі не заперечують отримання кредиту у гривневому еквіваленті 37 000 дол. США - 186 500 грн, а також здійснення позичальником щомісячних платежів у доларах США.

Колегія суддів вважає, що факт отримання ОСОБА_6 кредиту у валюті у розмірі 37 000 дол. США підтверджується його кредитною заявкою до кредитного договору від 04 березня 2008 року про видачу кредиту на поточний рахунок № 8121, відкритий у регіональному відділенні ЗАТ «ОТП Банк» у м. Херсоні на його ім'я, меморіальним валютним ордером № 7 від 04 березня 2008 року, випискою по рахунку /т. І а. с. 9 - 37/.

Посилання представників відповідачів на те, що надані позивачем документи на підтвердження факту видачі ОСОБА_6 кредиту у валюті у розмірі 37 000 дол. США, мають певні недоліки та не відповідності, тому не можуть бути належними доказами у справі, підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують факту отримання позичальником кредиту у розмірі 37 000 дол. США та висновків суду щодо наявності заборгованості.

Висновки додаткової судово - економічної експертизи від 31 жовтня 2017 року про те, що в обсязі наданих на дослідження експерту документів, отримання ОСОБА_6 готівки в сумі 37 000 грн не підтверджується, колегія суддів оцінює критично та не бере до уваги, оскільки такі висновки ґрунтуються на оцінці експертом меморіального ордеру щодо зарахування на поточний рахунок ОСОБА_6 кредитних коштів та відповідність його вимогам нормативних актів НБУ, однак не свідчить по недостовірність інформації, що міститься у ньому, зокрема, щодо отримання ОСОБА_6 кредиту у розмірі 37 000 дол. США на його поточний рахунок.

Крім того, експерт зазначає щодо такого висновку він дійшов, оскільки йому не були надані на дослідження первинні касові документи та регістри бухгалтерського обліку касових операцій. За вказаний обставин колегія суддів вважає, що висновки експерта, за відсутності у нього первинних банківських документів, не можуть ґрунтуватися на категоричному запереченні факту не підтвердження документального отримання ОСОБА_6 готівки в сумі 37 000 дол. США.

Висновок додаткової експертизи колегія суддів оцінює критично, зазначаючи, що він є одним із доказів у справі, однак не має переваг перед іншими письмовими доказами, підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі, тому до уваги колегією суддів не приймається.

Спростовуючи доводи апелянтів щодо не отримання позичальником кредиту у валюті, колегія суддів вважає необхідним зазначити про те, що ОСОБА_6 виконував умови кредитного договору, предметом якого було надання йому кредиту у розмірі 37 000 дол. США з березня 2008 року до січня 2014 року - майже шість років; позову про визнання недійсним кредитного договору з зазначених підстав не пред'являв до Банку. Тому така позиція відповідачів, на думку колегії суддів, викликана бажанням останніх уникнути відповідальності за не виконання зобов'язань за кредитним договором.

Керуючись ст.ст.303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 задовольнити, ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 серпня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 боргу скасувати. Ухвалити нове. Позов ОСОБА_5 про припинення поруки задовольнити.

Визнати припиненою поруку за договором від 04 березня 2008 року, укладеного між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» і ОСОБА_5.

Це ж рішення у частині стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та судових витрат по справі змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором з 1 023 253,38грн. до 1 018 367,97грн.

Збільшити стягнуту з ОСОБА_6 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судового збору з 1 827грн. до 3 654грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підписЛ. П. Воронцова
Судді: підпис підписП. Я. Ігнатенко О. М. Полікарпова

З оригіналом згідно: Копія рішення оформлена 15 грудня 2017 року Рішення набрало законної сили 11 грудня 2017 року

Суддя Секретар судового засідання Л. П. Воронцова Т. І. Пісоцька