Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 333/9060/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й.
Провадження № 22-ц/778/2517/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня», головного лікаря Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4, завідувача кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, протягом часу розгляду справи позивач збільшила розмір позовних вимог.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що має хворого сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Лікарями сину встановлено діагнози: токсоплазмоз та шизофренія. Маючи намір виїхати за кордон задля влаштування на роботу по догляду за дітьми, вона почала збирати довідки про стан свого здоровя. ОСОБА_3 звернулась за правовою допомогою до адвоката задля направлення запиту щодо отримання довідки з КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» про психологічний стан свого здоровя.

З листа головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4 від 20.03.2013р. вона дізналась, що 23.04.2012р. її було начебто оглянуто комісією лікарів-психіатрів та встановлено діагноз: хронічний маячний розлад. Проте, жодного разу до лікарів-психіатрів за оглядом і допомогою вона не зверталась, стан її психічного здоровя не визначався. На неодноразові звернення до КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» про надання копії висновку для ознайомлення, лише 07.05.2013р. позивач отримала належним чином оформлену копію висновку лікарів-психіатрів.

ОСОБА_3 вважає, що дії лікарів-психіатрів щодо заведення відносно неї медичної картки амбулаторного хворого і складення відносно неї протоколу огляду, рапортів, бесід, психостатусів зумовлені неодноразовими її зверненнями до Міністерства охорони здоровя України, правоохоронних органів, інших державних органів щодо надання належної медичної допомоги сину, уточнення його діагнозу і призначення відповідного лікування. Позивач зазначає, що у відповідачів не було правових підстав для заведення медичної картки амбулаторного хворого відносно неї, встановлення їй діагнозів. Згоди на огляд її лікарями вона не давала, її підписи в медичній картці відсутні.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд:

1. визнати дії КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» щодо заведення 27.04.2012р. медичної карти амбулаторного хворого відносно неї, проведення оглядів та складання у звязку з цим відносно неї рапорту, психостатусу, бесіди та інших документів, що знаходяться в медичній картці - неправомірними;

2. визнати дії головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4 щодо надання вказівок в усній формі ОСОБА_5 по складанню відносно неї протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012р. неправомірними;

3. визнати дії завідувача кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету ОСОБА_5 щодо складання відносно неї протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012р., за яким встановлено діагноз психічного розладу: хронічний маячний розлад, неправомірними;

4. визнати дії КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня», головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4, завідувача кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету ОСОБА_5 щодо встановлення їй діагнозу: хронічний маячний розлад, неправомірними.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За нормами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволення позову, суд виходив із того, що проведення психіатричного огляду позивача без її усвідомленої згоди відбувалось у відповідності з приписами законодавства про надання психіатричної допомоги, тому підстав визнавати дії відповідачів неправомірними не має.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

Так, відповідно до ст.ст. 3, 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

За нормами ч. 2 ст. 9 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров'я", застосування примусових заходів медичного характеру щодо осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, обмеження прав інших громадян у вигляді примусового медичного огляду або примусової госпіталізації, а також у зв'язку з проведенням карантинних заходів допускається тільки на підставах і в порядку, передбачених законами України.

У статті 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" № 1489-III від 22 лютого 2000 року (далі - Закон) визначено, що психіатрична допомога це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до статті 3 Закону визначена презумпція психічного здоров'я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (ст. 4 Закону).

Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно (ч. 3 ст. 7 Закону).

Сучасне законодавство виділяє декілька видів психіатричної допомоги, кожний з яких характеризується організаційно-правовими особливостями і відмінностями у порядку надання і розрізняються такі види психіатричної допомоги: Психіатричний огляд, Амбулаторна психіатрична допомога та Стаціонарна психіатрична допомога.

За положеннями ст. 11 Закону психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи.

Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обгрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або

неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або

завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення.

У невідкладних випадках, коли за одержаними відомостями, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, заява про психіатричний огляд особи може бути усною. У цих випадках рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром самостійно і психіатричний огляд проводиться ним негайно.

Лікар-психіатр перед проведенням психіатричного огляду зобов'язаний відрекомендуватися особі, яка підлягає огляду, або її законному представнику як лікар-психіатр, назвати своє прізвище, місце роботи та викласти мету огляду.

Дані психіатричного огляду з висновком про стан психічного здоров'я особи, а також причини звернення до лікаря-психіатра та медичні рекомендації фіксуються у медичній документації.

Право фізичної особи оскаржити неправомірні рішення і дії медичних працівників, закладів та органів охорони здоров'я передбачено ст. 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я».

При цьому положеннями статті 32 Закону передбачено, що до власника психіатричного закладу або власника психоневрологічного закладу для соціального захисту чи спеціального навчання, або уповноваженого ними органу, або до вищестоящих органів (вищестоящих посадових осіб), або до суду можуть бути оскаржені саме рішення, дії чи бездіяльність осіб, які порушують права свободи та законні інтереси громадян при наданні їм психіатричної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23.04.2012 року завідувачем кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету ОСОБА_5 було проведено психіатричний огляд позивача у звязку з отриманням відомостей (усні повідомлення лікарів-психіатрів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9М.), що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, а саме, розправитися з лікарями та посадовими особами та лікувати сина у ветеринарів. Як вказано у протоколі психіатричного огляду ОСОБА_3 від 23.04.2012 року, його було проведено у приміщенні кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету завідуючим кафедрою, професором ОСОБА_5 при самозверненні ОСОБА_3 з вимогою «снять мальчишку с психонаркотического препарата Зипрекса» (т. 1, а.с. 28-33).

Психіатричний огляд ОСОБА_3 було проведено без її усвідомленої згоди. Про проведення огляду позивача повідомлено не було, про складання Протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012 року ОСОБА_3 також не повідомлено. Цей факт підтверджується відсутністю особистих підписів позивача в медичній картці та про ознайомлення з Протоколом психіатричного огляду від 23.04.2012 року (т. 1, а.с. 28-33, 66-99, 147-191).

Про проведення огляду та складання Протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012 року позивач дізналась отримавши лист-відповідь головного лікаря від 20.03.2013 року на звернення про отримання довідки про психіатричний стан свого здоровя (т. 1, а.с. 11).

Після психіатричного огляду позивача та оформлення Протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012 року, КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» 27.04.2012 року була заведена медична карта амбулаторного хворого відносно ОСОБА_3, проведено огляди, складено у звязку з цим відносно позивача рапорт, психостатус, бесіди та інші документи (т. 1, а.с. 66-99, 147-191).

Стосовно усних повідомлень лікарів-психіатрів ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, що стали підставою для психіатричного огляду позивача 23.04.2012 року, представник відповідачів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» та головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4 - ОСОБА_10 у судових засіданнях суду першої інстанції пояснила, що позивач ОСОБА_3 висловлювала погрози на адресу лікарів, які брали участь у консиліумі щодо лікування її сина ОСОБА_6, який відбувся 20 квітня 2012 року. Проте, представник не назвала на адресу яких саме лікарів були висловлені погрози. Пояснила, що така поведінка ОСОБА_3 стала підставою для заяв лікарів щодо її психіатричного огляду.

Допитаний в якості свідка в суді першої інстанції лікар-психіатр ОСОБА_9 пояснив, що знає позивача як матір пацієнта ОСОБА_6, при огляді останнього позивач вела себе неадекватно, ставила питання щодо здоровя сина, тактики його лікування. Неадекватність виявлялася у висловлюваннях, що лікарі надають сину неправильне лікування. На питання представника позивача - адвоката ОСОБА_11 чи була ОСОБА_3 небезпечною для оточуючих чи лише емоційною, свідок пояснив, що позивач була лише емоційною. Свідок також показав, що особисто не оглядав позивача, а лише спілкувався з нею як з матірю пацієнта щодо його лікування.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачів КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» та головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4 показала, що напередодні вищевказаного консиліуму позивач увірвалася до кабінету заступника головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_12, де вела себе збуджено, погрожувала «посадити на вила» лікарів та висловлювала інші погрози. З цього приводу, за поясненнями представника відповідачів, ОСОБА_13 звернулася до присутніх на консиліумі лікарів, де і було проведено огляд позивача. Протягом консиліуму позивач заспокоїлася, вгамувала свою агресивну поведінку, а її психічний стан стабілізувався. До того ж, жодного медичного втручання в її стан не здійснювався, в тому числі медикаментозного. Представник також зазначила, що позивач не повідомлялася про проведення психіатричного огляду, пояснила, що лікарі не зверталися до правоохоронних органів із заявою про надходження на їх адресу погроз життю та здоровю зі сторони позивача, оскільки «це були лише погрози».

У суді апеляційної інстанції представник завідувача кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_14 стосовно підстав психіатричного огляду позивача 23.04.2012 року пояснив, що ОСОБА_3 самостійно раптово зявилася до кабінету ОСОБА_5, питання під час спілкування стосувались виключно її психічного стану.

За результатами оцінки вищенаведених доказів, колегія суддів дійшла висновку, що належних та допустимих доказів наявності підстав для проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 без її усвідомленої згоди відповідно до положень ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" матеріали справи не містять. Так, наявні в матеріалах справи докази не свідчать про те, позивач вчиняла чи виявила реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, що є безумовною підставою для проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди.

У звязку з недоведеністю правомірності проведення психіатричного огляду ОСОБА_3 без її усвідомленої згоди, і, як наслідок, заведення 27.04.2012р. медичної карти амбулаторного хворого відносно позивача, проведення оглядів та складання у звязку з цим відносно ОСОБА_3 рапорту, психостатусу, бесіди, які знаходяться в медичній картці, дії завідувача кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету ОСОБА_5 по складанню відносно ОСОБА_3 протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012 року, за яким встановлено діагноз психічного розладу: хронічний маячний розлад, та дії КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» щодо заведення 27.04.2012р. медичної карти амбулаторного хворого відносно ОСОБА_3, проведення оглядів та складання у звязку з цим відносно ОСОБА_3 рапорту, психостатусу, бесіди, які знаходяться в медичній картці, є неправомірними.

Разом із тим, позовні вимоги про визнання неправомірними дій головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ОСОБА_4 щодо надання вказівок в усній формі ОСОБА_5 по складанню відносно позивача протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012р. задоволенню не підлягають, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження названого факту.

З урахуванням наведеного, на підставі ст.ст. 307, 309 ЦПК України судова колегія вбачає підстави для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у суді першої та апеляційної інстанцій у загальному розмірі 2 306 грн. 16 коп. (т. 1, а.с. 1, 2, т. 2, а.с. 90, 102).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2017 року у цій справіскасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» щодо заведення 27.04.2012р. медичної карти амбулаторного хворого відносно ОСОБА_3, проведення оглядів та складання у звязку з цим відносно ОСОБА_3 рапорту, психостатусу, бесіди, які знаходяться в медичній картці, та щодо встановлення ОСОБА_3 діагнозу: хронічний маячний розлад, неправомірними.

Визнати дії завідувача кафедри психіатрії, психотерапії, загальної і медичної психології, наркології і сексології Запорізького державного медичного університету ОСОБА_5 по складанню відносно ОСОБА_3 протоколу психіатричного огляду від 23.04.2012 року, за яким встановлено діагноз психічного розладу: хронічний маячний розлад, неправомірними.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» на користь ОСОБА_3 судовий збір в загальному розмірі 2 306 (дві тисячі триста шість) грн. 16 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: