Справа 206/5858/16-ц
Провадження 2/206/178/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" жовтня 2017 р. Самарський районній суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Сухорукова А.О.

при секретарі Панюшкіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Самарський районний у місті Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2016 року позивачі звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3, треті особи: Восьма дніпропетровська державна нотаріальна контора, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Самарський районний у місті Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх уточнених вимог зі змінами та доповненнями позивачі зазначили, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя змінював прізвище, але коли та на підставі чого невідомо та позивач, ОСОБА_2 в 84 роки вже цього не пам'ятає. Спадкодавець ОСОБА_4, народився як ОСОБА_5, а помер, як ОСОБА_4. У позивача ОСОБА_2 відсутні на руках документи, підтверджуючі зміну прізвища і знайти їх на сьогодення неможливо. 1/2 частина домоволодіння №84 по вул. Героїв Чорнобиля (кол. ОСОБА_6) у м. Дніпро, належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17.11.2006 року, договір був укладений на ім'я відповідача ОСОБА_3, але у період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4І, тому домоволодіння є їх спільною сумісною власністю подружжя. 21 березня 2016 року ОСОБА_4 помер, відповідач, ОСОБА_3, як спадкоємиць за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 прийняла спадщину. Позивачі вважають, що їхня доля складає по 1/12 частині кожному із наступного розрахунку: 1/2 частина спірного будинку є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, таким сином на час відкриття спадщини, спадкодавцю ОСОБА_4 належала 1/4 частина будинку. Спадщину прийняли 3 спадкоємця за законом першої черги у рівних частинах кожному (1/4:3) по 1/12 частині. На їхнє звернення про прийняття спадщини, нотаріусом Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Правовстановлюючі документи на домоволодіння перебувають у відповідача, та вона відмовляється їх їм надати, в зв'язку з тим, що відповідач не надає їм правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, вони позбавлені можливості отримати право власності у порядку спадкування за законом, шляхом отримання відповідного свідоцтва у нотаріуса.

На підставі викладеного просить суд встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а саме що ОСОБА_4, який помер 21 березня 2016 року - є сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/12 частину домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ) вул. ОСОБА_7 (кол. вул. ОСОБА_6) буд. 84, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 21 березня 2016 року. Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 1/12 частину домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпро (м. Дніпропетровськ) вул. ОСОБА_7 (кол. вул. ОСОБА_6) буд. 84, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 21 березня 2016 року (а.с. 132-134).

Позивач ОСОБА_1 в судовому позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, пояснив, що в зазначеному домоволодінні проживав з батьком та його дружиною, будинок придбавався батьком та відповідачкою в шлюбі, батькові належить 1/6 частина будинку. Після смерті батька не квапився щодо оформлення документів, вважав, що з батьковою дружиною, відповідачкою по справі питань при оформленні документів на спадщину не виникне, але коли дійшов час до оформлення документів на спадщину, відповідачка відмовилася надати йому правовстановлюючі документи.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтвердила той факт, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2. Також пояснила, що дане домоволодіння вона придбала за свої кошти, ОСОБА_4 участі у придбанні домоволодінні не брав. Той факт, що ніхто з позивачів не звертався до неї відносно документів на домоволодіння, заперечувала

Представники відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідачем ОСОБА_1 також було подано до суду заперечення, які вона обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу частини домоволодіння від 17 листопада 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстровано в реєстрі за №1446, належить 1/2 частина домоволодіння за адресою: м. Дніпро. вул. ОСОБА_6 (нова назва вул. ОСОБА_7) буд. 84, незрозуміло з яких підстав позивачі вважають, що померлому ОСОБА_4, належить 1/2 частина домоволодіння, так як жодних доводів чи доказів з їхньої сторони в обґрунтування цих обставин не надано. Правовстановлюючі документи на 1/2 частину домоволодіння за адресою: м. Дніпро, вул. Героїв Панфіловців (нова назва вул. ОСОБА_7), буд. 84, яка належить їй на праві власності знаходиться у неї, але позивачі до неї з проханням надати правовстановлюючі документи на частину домоволодіння до неї не зверталися. Крім того нею до суду 26 вересня 2016 року подано позовну заяву про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, так як вони за місцем своєї реєстрації не проживають, їхнє фактичне місце реєстрації їй не відомо. Вказану частину домоволодіння вона придбала за власні кошти, які вона накопичувала довгий час. ОСОБА_4 ніякої участі у купівлі вказаної частини домоволодіння не приймав, а тому зазначена частина домоволодіння є її особистою приватною власністю. За весь час перебування у шлюбі її чоловік постійного доходу не мав, вкладень у придбання та підтримку домоволодіння у нормальному стані не робив, часто змінював місце роботи, кошти, які заробляв витрачав на себе та зловживав алкогольними напоями. Для проведення ремонту в будинку нею в ПАТ "Банк Михайлівський" 18 червня 2014 року було взято кредит в сумі 15252,79грн. На підставі викладеного просить суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних позивачів відмовити (а.с. 37-41).

Представник третьої особи Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу за їх участі.

Представники третьої особи Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" та Самарського районного у місті Дніпропетровську відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляд справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно 08 листопада 2016 року Самарським районом у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 08 грудня народився ОСОБА_1 в 1979 році, батьками якого є ОСОБА_4, ОСОБА_12 (а.с. 71).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІV-КИ №421718, укладеного 22 травня 1993 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 було зареєстровано шлюб в Відділі запису актів громадського стану Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, про що зроблено відповідний актовий запис № 206 (а.с. 42).

Згідно рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 1997 року, за ОСОБА_14 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Г. Панфіловців №86 (а.с. 96).

З долученої до матеріалів справи розписки, складеної 24 червня 1997 року вбачається, що ОСОБА_14 продала ОСОБА_3 свою 1/2 частину домоволодіння в будинку №84 по вул. Героїв Панфіловців в м. Дніпрі (а.с. 44).

Відповідно до договору № НВ0967390 купівлі - продажу квартири укладеного 10.03.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_15, ОСОБА_3 продала ОСОБА_16 квартиру №6 в будинку №5Е, що знаходиться за адресою: с. Чаплі Дніпропетровського району та області по вул. Єлова (а.с. 43).

Згідно до технічного паспорту на житловий будинок № 84 по вул. Героїв Панфіловців в м. Дніпропетровську, власниками якого є ОСОБА_17, та ОСОБА_3, кожному з яких належить по 1/2 частини домоволодіння (а.с. 62-64).

17 листопада 2006 року ОСОБА_4 діючи на підставі доручення виданого від імені ОСОБА_17 продав ОСОБА_3 відповідно договору купівлі продажу 1/2 частини домоволодіння № 84 по вул. Героїв Панфіловців в м. Дніпро, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 (а.с. 45)

Відповідно до заяви №200048886 поданої до Банку Михайлівський, ОСОБА_3 було надано кредит в сумі 15252,79грн. (а.с. 46)

Згідно зі свідоцтва про смерть, виданого Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, вбачається, що 21.03.2016 року помер ОСОБА_4, про що зроблено актовий запис за №407 (а.с. 29)

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4 почав свою трудову діяльність з 18.12.1993 року а 22.03.2016 року відповідно до наказу у зв'язку зі смертю (а.с. 54-59).

З наданої копії спадкової справи вбачається, що 24 вересня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті їхнього батька та сина ОСОБА_4 (а.с. 28).

10.06.2016 року Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" було направлено претензію кредитора до Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори з прохання повідомити чи заводилася спадкова справа після смерті боржника ОСОБА_4, який помер 21.03.2016 року (а.с. 17).

Відповідно до постанови державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_18 від 24.09.2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Панфіловців, буд. 84, в зв'язку з відсутністю на руках правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно спадкодавця (а.с. 32).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що ОСОБА_3 є її матір'ю, домоволодіння №84 по вул. Г. Чорнобиля в м. Дніпро придбавалося в шлюбі але за власні кошти її матері. ОСОБА_4 ніякої допомоги на придбання та ремонт домоволодіння не надавав, не працював, вживав алкогольні напої.

Аналізуючи спірні правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, суд доходить до наступного.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України судовим порядком може бути встановлено факт родинних відносин між фізичними особами.

Згідно п. 7 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю УРСР у редакції 1969 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними (ст. 28 Кодексу про шлюб та сімю УРСР у редакції 1969 року).

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про власність» (втратив чинність 27.04.2007 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положенням ст. 1222 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Змістом ст. 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1269 спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

відповідно до ч. 3 ст. 1269 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється термін в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини.

Судом не беруться до уваги покази свідка ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_4 ніде не працював, оскільки з оглянутої трудової книжки померлого вбачається, що ОСОБА_4 постійно працював, його трудова діяльність припинена відповідно запису 22.03.2016 року в зв'язку з його смертю.

З огляду на викладене судом вбачається, що 1/2 частина спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Дніпро (колишня назва м. Дніпропетровськ) вул. ОСОБА_7 (колишня назва ОСОБА_6) будинку № 84 є сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином на час відкриття спадщини, спадкодавцю ОСОБА_4 належала 1/4 частина будинку, спадкоємцями після його смерті є ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є спадкоємцями першої черги за законом у рівних частках кожному по 1/12 частині.

З огляду на те, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконали усі дії для прийняття спадщини, у встановлений законодавством шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, віднесений до спадкоємців за правом представлення, інших спадкоємців майна померлого ОСОБА_4 не має, до нього перейшло у порядку спадкування право власності на будівлі та споруди, вимоги позивачів про визнання за ними права власності підлягають задоволенню.

Положеннями ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

В силу ч. 3 ст. 59 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом, після померлого ОСОБА_4 підлягають задоволенню у заявлений позивачами спосіб.

Керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1268, 1269,1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Встановити факт родинних відносин в тому, що ОСОБА_4, померлий 21 березня 2016 року, був сином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлого 21 березня 2016 року, право власності на 1/12 (одну дванадцяту) частину домоволодіння №84 по вул. Героїв Чорнобиля у м. Дніпрі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, померлого 21 березня 2016 року, право власності на 1/12 (одну дванадцяту) частину домоволодіння № 84 по вул. Героїв Чорнобиля у м. Дніпрі.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1191,20 (одна тисяча сто дев'яносто одна) гривня 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.О. Сухоруков