У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 26 вересня 2009 року по 06 листопада 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого вони мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з ним та його матір'ю в м. Нова Одеса, проте в подальшому відповідач забрала дитину за своїм місцем проживання у м. Миколаїв.

Відповідач власного житла не має, мешкає у родичів. Позивач ОСОБА_2 вважає, що такі умови є неприйнятними для проживання дитини.

Вказує, що протягом дев'яти місяців ОСОБА_3 не виконувала своїх материнських обов'язків, з'являлась тільки декілька разів для побачення з донькою на декілька годин.

Також зазначає, що він проживає разом із своєю матір'ю у приватному комфортабельному будинку, де дитині створено усі необхідні умови, вона має власну кімнату, окрім батька про неї додатково піклується її бабуся, а переміщення дитини на нове місце проживання може створити небажану стресову ситуацію, яка негативно вплине на психічний стан малолітньої доньки.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з самостійним позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, посилаючись на аналогічні обставини.

Зазначала, що через неадекватну поведінку ОСОБА_2, його постійне зловживання спиртними напоями та спричинення сварок вона була вимушена забрати дитину та виїхати з його помешкання. Дитина ходила до дитячого садка, іноді знаходилась у батька за домовленістю сторін.

Вказує, що вона спроможна забезпечити свою дитину всім необхідним, та з урахуванням віку дитини, ОСОБА_3 просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 з матір'ю та допустити негайне виконання рішення.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 січня 2016 року вказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_3 В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, врахувавши п'ятирічний вік дитини, психофізіологічні особливості малолітньої дитини, її прихильності у цьому віці до матері та виходячи з балансу інтересів дитини та її батьків, дійшов висновку про відсутність виняткових обставини для розлучення дитини з матір'ю, а також визначив, що встановлення місця проживання дитини з матір'ю на даному етапі розвитку дитини буде максимально відповідати її інтересам.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини; за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова