Справа № 464/9299/14 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/1118/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року у справі за заявою ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду,- встановила:

Відповідач ОСОБА_2. в листопаді 2016 року звернувся в суд із заявою про розстрочку виконання рішення суду (а.с. 21).

В обґрунтування покликався на те, що постановою державного виконавця поновлено виконавче провадження з примусового виконання рішення Сихівського районного суду м.Львова від 20 січня 2016 року. Він приступив до добровільного виконання рішення та 27.10.2016 уклав договір підряду на реставраційно-ремонтні роботи з ТзОВ «Квік-Сервіс-Плюс», що має відповідну ліцензію на проведення таких робіт. Товариство приступило до підготовки необхідної технічної документації і після цього розпочне безпосереднє виконання робіт. Враховуючи те, що кожен з етапів виконання проектної документації вимагає відповідного часу, що в сукупності становить приблизно 270 днів, просив суд розстрочити виконання рішення суду з врахуванням тривалості кожного з етапів виконання проектної документації.

Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду - відмовлено.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Крім цього, на думку апелянта суд дійшов помилкового висновку про те, що спосіб виконання, вказаний у резолютивні частині судового рішення, не допускає можливості виконання рішення частинами.

В апеляційній скарзі звертає увагу, що будинок на АДРЕСА_1 належить до пам»яток архітектури 1910 р. та розташований в межах історичного ареалу м. Львова, тому будівельні роботи по приведенню горища у попередній стан, який існував до реконструкції, має здійснюватись на фаховому рівні з відповідними проектними та дозвільними документаціями.

На виконання рішення суду уклав договір підряду на реставраційно-ремонтні роботи з ТзОВ «Квік-Сервіс-Плюс», яке має ліцензію на проведення таких робіт та приступило до підготовки необхідної технічної документації.

Зазначає, що кожен етап вимагає відповідного часу, строки щодо яких зазначені з врахуванням строків щодо розробки і отримання проектної і дозвільної документації, зазначеної на сайті Львівської міської ради.

Просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28.11.2016 року та постановити нову ухвалу, якою заяву про розстрочку виконання рішення задовольнити.

Учасники розгляду справи, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових повісток, (а.с. 86-93), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що спосіб виконання, вказаний у резолютивній частині судового рішення, не допускає можливості виконання рішення частинами, а необхідність підготовки проектної документації з подальшим виконанням реставраційно-ремонтних робіт також не свідчить про виконання такого рішення частинами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з наступних підстав.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання судового рішення, боржник ОСОБА_2 покликався на такі виняткові обставини, як неможливість виконати рішення одномоментно, оскільки виконання рішення можливе за розробки повного пакету проектних робіт та погодження з відповідними службами, проведення експертизи проектної документації, отримання дозволу на початок робіт, тому просив про розстрочку виконання рішення.

Згідно із ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Така ж норма міститься і у ст. 373 ЦПК України.

Підставою для застосування правил цієї статті є наявність обставин, що перешкоджають належним чином виконати судове рішення в цивільній справі - ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Судом встановлено, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року, яким визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 381 від 02 червня 2008 року «Про погодження збору вихідних даних на реконструкцію квартири АДРЕСА_1 з надбудовою частини горища» та зобов»язано ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 привести горище до попереднього стану, який існував до здійснення реконструкції квартири АДРЕСА_1, набрало законної, тому підлягає обов'язковому виконанню (а.с. 5-10, 17-20).

Разом з цим, з часу набрання рішенням законної сили - 08.04.2016 року, минув фактично рік, однак рішення досі залишається невиконаним, більше того на підтвердження своїх доводів в частині добровільного виконання рішення, заявник ОСОБА_2 належних доказів такого не надав, при цьому, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Встановивши зазначені вище обставини та надавши належну оцінку доводам поданої заяви, місцевий суд дійшов правильного висновку, що заявником не наведено обставин, які мають характер особливих або виняткових і які можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочки виконання рішення суду.

Крім цього, відповідність обраного способу захисту закону з»ясовувалась та оцінювалась судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи по суті за позовом про визнання незаконним та скасування розпорядження, усунення перешкод у здійсненні права користування приміщенням, зобов'язання привести приміщення до попереднього стану.

Таким чином, суд повно з»ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та постановив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ч. 1 п. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду Львівської області від 20 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 квітня 2016 року, одночасно зупинено виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 20 січня 2016 року до закінчення касаційного провадження.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин