Справа № 454/1466/16 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/783/1459/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: прокурора Панькевича Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Генеральної прокуратури України та Держави Україна в особі Державної казначенйської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду є такими, що не відповідають обставнинам справи. Звертає увагу, що в ЦПК України відсутні норми, які зобов»язують його оскаржувати дії Генеральної прокуратури України в порядку КПК України, а потім вже звертатися з позовом про відшкодування шкоди і наявність судового рішення прийнятого в порядку КПК України і на підставі ч.3 ст.61 ЦПК України звільняла б позивача від доказування. Стверджує, що в позовній заяві надано достатньо доказів, які підтверджують факт заподіяння моральних страждань позивачу, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних сптраждань зазнав позивач та в якій грошовій сумі. Зазначає, що суд зобов»язаний задовольнити його позов на підставі ст.ст.8,56 Коституції України та ст.1166 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надав суду клопотання в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Державної казначейської служби України будучи належно повідомленим про час розгляду справи в судове засідання не прибув та не повідомив суд про причину неявки.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу прокурора Панькевича Р.В., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду цілком відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач ОСОБА_2 звертаючись до суду з даним позовом просив стягнути з відповідача з Держави Україна, в особі Державної казначейської служби України, Генеральної прокуратури України на його користь 1 000 000грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 18.07.2013 року на адресу Генеральної прокуратури України він надіслав заяву про вчинення кримінального правопорушення суддею Сокальського районного суду Львівської області Фарина Л.Ю., яке полягало у постановленні на думку позивача неправосудної ухвали від 25.11.2010 року з проханням про внесення відомостей до ЄРДР.

Листом з вих. №06/1-11158-05 від 24.07.2013 року Генеральна прокуратура України повідомила , що вказана заява направлена для розгляду у прокуратуру Львівської області.

В подальшому 31.07.2013р. прокуратура Львівської області скерувала заяву позивача в.о. прокурора Сокальського району для організації розгляду.

Листом від 07.08.2013р. в.о. прокурора Сокальського району повідомив позивача про відсутність згідно ст. 214 КПК України у його зверненні будь-яких обставин, що можуть свідчити про вчинення суддею кримінального правопорушення, а тому підстав для внесення відомостей до ЄРДР за вказаним зверненням не встановлено.

Роз»яснено заявнику право на оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР в порядку ст. 303 КПК України до слідчого судді.

Таким чином вважав, що дії посадових осіб Генеральної прокуратури України при розгляді його заяви не відповідають вимогам ст.ст. 55, 56, 214 КПК України, а також Конституції України, оскільки його заява не могла бути розглянутою в порядку Закону України «Про звернення громадян» оскільки в даному випадку стоїть питання про вчинення злочину. Вважає, що такими діями посадових осіб Генеральної прокуратури України порушено його права гарантовані Конституцією України і тим самим завдано моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано процесуального рішення про визнання незаконними дій посадових осіб Генеральної прокуратури України при розгляді його заяви від 18.07.2013р. та заподіяння йому цим моральної шкоди.

Колегія суддів вважає такий висновок суду законним та обґрунтованим виходячи з наступного.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статті 56, і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95року (із послідуючими змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В усіх випадках відшкодування моральної шкоди можливе, якщо доведена вина того, хто заподіяв шкоду. При цьому не має значення форма вини: чи умисел, чи необережність, за винятком окремих передбачених законом випадків.

Відповідно до п.6 ст.1176 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу відшкодування йому моральної шкоди передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду відшкодовується на загальних підставах.

Враховуючи вищенаведене, позивач не надав суду доказів незаконності рішення Генеральної прокуратури України про надіслання його заяви на розгляд до Прокуратури Львівської області, а відтак суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Крім того, відповідно до ч.1 ч.4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З представлених позивачем доказів не вбачається, чим принижено його честь та гідність та в чому полягає моральна шкода, яких моральних страждань чи майнових втрат він зазнав внаслідок дій посадових осіб Генеральної прокуратури України та на підставі яких доказів він визначив, що така становить 1 000 000 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та спір вирішений у відповідності до вимог матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в і д х и л и т и.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 25 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

ОСОБА_3