Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №311/2455/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Носик М.А.
Провадження № 22-ц/778/1197/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Кримської О.М.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, який в подальшому уточнювала та обґрунтувала тим, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь позивачки на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача починаючи з 16.03.2011 року до досягнення дітьми повноліття.

25.12.2012 року - ОСОБА_6 стала повнолітньою, але вона продовжила навчання.

Відповідно до виконавчого провадження №37813288, яке було відкрито на підставі виконавчого листа №2/311/193 від 23.04.2013 року, виданого Василівським районним судом Запорізької області, стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивачки аліменти на час навчання дитини - ОСОБА_6, 25.12.1994 року у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 15.01.2013 року до закінчення дитиною навчання, тобто до 30.06.2016 року.

16.08.2016 року в звязку з закінченням навчання ОСОБА_6, виконавче провадження ВП №37813288, було закрите на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», - в звязку з фактичним виконанням.

Таким чином, на сьогоднішній день з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), що не відповідає розміру визначеному сімейним законодавством України та суттєвим чином погіршує матеріальне забезпечення дитини.

У звязку з тим, що з відповідача припинилось стягнення аліментів на дорослу дочку, яка продовжує навчання, змінився, а саме, поліпшився матеріальний стан ОСОБА_3, що є підставою для застосування ст. 192 СК України.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/6 частини усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, збільшивши стягнення аліментів до 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року позов задоволено.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2011 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 1/6 частини до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відшкодування витрат на правову допомогу адвоката у сумі 1800 грн..

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в доход держави у розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з рішенням судуОСОБА_3 подав апеляційну скаргу,в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Від ОСОБА_4 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких вона просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року залишити без змін (а.с.125-126).

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судової повістки ( а.с.131,132;134-136).

Представник Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області не зявився до апеляційного суду, причини неявки в судове засідання не повідомив.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності представника Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 2 ст. 183 СК України передбачено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом ( ч. 1 ст. 192 СК України).

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, може бути зміненим за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Із розяснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Встановлено, що рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу) починаючи з 16 березня 2011 року до досягнення дітьми повноліття(а.с.4-5).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на час навчання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, у вищому навчальному закладі у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 15 січня 2013 року та до закінчення ОСОБА_6 навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною двадцяти трьох років (а.с.102-103).

Назване рішення суду виконувалось у примусовому порядку та 16 серпня 2016 року в звязку з закінченням навчання ОСОБА_6, виконавче провадження ВП №37813288, було закрите на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», - в звязку з фактичним виконанням (а.с.6-7).

Отже, на час звернення позивачки до суду, внаслідок закінчення навчання дитиною ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, припинилось зобовязання відповідача на її утримання у розмірі 1/6 частини його доходів.

Наведене свідчить, що при утримуванні другої дитини відповідача відпали підстави врахування його зобовязань на утримування першої дитини, що поліпшило матеріальний стан відповідача і стало підставою для зміни розміру аліментів на утримання другої дитини.

Задовольняючи позов про зміну розміру аліментів, судом першої інстанції було прийнято до уваги те, що обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, а саме, що: позивачка працює, загальна сума її доходу за період з лютого 2016 року по липень 2016 року складає 22 271,04 грн. (а.с.50), а сума доходу відповідача за цей же період складає 105 1188, 97 грн. (а.с.46), і що при зміні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, загальний розмір стягнень з нього не перевищить 50% його доходу.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 в добровільному порядку надає допомогу повнолітній дитині, в звязку з чим не має можливості надавати допомогу на неповнолітню дитину в більшому розмірі, прийняти до уваги неможливо з огляду на передбачений ст. 180 СК України обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом із тим, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги щодо невірного визначення розміру стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу.

Згідно зі ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно квитанції від 10 серпня 2016 року ОСОБА_4 сплачено адвокату ОСОБА_7 гонорар за надання консультації та складання позовної заяви у розмірі 600грн., тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки ( а.с.48).

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, повязаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК України ці витрати мають бути повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допущені до участі в розгляді справи в якості осіб, які надають правову допомогу, ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 19 серпня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 укладено договір про надання правової допомоги ( а.с.22).

Відомості про те, що останній був допущений до участі в розгляді справи ухвалою суду як особа, що надає правову допомогу, відсутні.

Із журналу судових засідань вбачається, що ОСОБА_7 брав участь у справі як представник позивача, а не особа, яка надає правову допомогу та не в якості адвоката.

Оскільки витрати за послуги представника у суді ст. 79 ЦПК України в якості судових витрат не передбачені, тому у суду не було підстав стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрат на правову допомогу за участь ОСОБА_7 в судових засіданнях у сумі 1200грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року у цій справі в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 600грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2