Справа № 466/6295/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар ПІЦИК О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування майном, поділ майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 Б.І.31.08.2017р. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просить виділити йому в квартирі за адресою вул.Шевченка,350а/60 в м.Львові в користування кімнату під літерою 3 площею 20,1кв.м, зобовязати відповідачів надати для користування приміщення загального користування : кухню, ванну кімнату, вбиральню і коридори. Поділити між ним та ОСОБА_2 майно що є спільною сумісною власністю, виділивши йому у власність: вітальню «Глобус», диван «Алеко», холодильник «Атлант 4011», пральну машину «Самсунг», відповідачці виділити шафу-купе, передпокій, кухню, диван «Новелті», газову плиту «Арістон», при цьому залишивши у загальному користуванні передпокій, кухню, газову плиту «Арістон», холодильник «Атлант 4011», пральну машину «Самсунг».

В обґрунтування своїх вимог зазначає, співвласниками квартири є сторони, їх частки є рівними і становлять по 1/3 ідеальній частині квартири. Відповідачі порушують правила співжиття, не бажають добровільно домовитися про порядок користування квартирою. Також зазначає, що за час перебування з ОСОБА_2 у шлюбі ними спільно придбано майно, яке він просить суд поділити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили. ОСОБА_2, будучи допитаною в якості свідка, зазначила, що на даний час склався порядок користування квартирою, за яким позивач та вона з дитиною займають кімнату площею,20,1кв.м., її повнолітня донька від першого шлюбу займає кімнату площею 11,8кв.м., кімната площею 9,8кв.м. є порожньою, нею ніхто не користується. Кімната, яку просить позивач надати йому в користування, суттєво перевищує частку його житлової площі. Вказала, що шлюб розірвана з відповідачем в 2014р. Диван «Новелті» придбаний нею після розлучення, диван «Алеко» як і частина меблів, придбані за кошти від продажу власної квартири і є її особистим майном. Також вказує, що позивачем не зазначено інші речі ще одна пральна машина, два телевізори, які знаходяться в квартирі. Вказаними позивачем речами вони всі користуються спільно тривалий час.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, зі згоди учасників процесу суд вирішив справу у їх відсутності на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1І, та ОСОБА_2 з 06.12.2007р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 08.09.2014р., що набрало законної сили 19.09.2014р.

Сторони є батьками ОСОБА_4, 18.02.2009р.н.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.07.2009р.- ОСОБА_1І, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є співвласниками квартири №60 на вул.Шевченка,350а в м.Львові, їм належить по 1/3 частині квартири.

Квартира №60 на вул.Шевченка,350а в м.Львові складається з 3-х кімнат житловою площею 41,7кв., кухні, ванної кімнати, вбиральні, двох коридорів, двох лоджій. Загальна площа квартири 72,4кв.м.

Отже, на частку кожного співвласника квартири припадає 13,9кв.м житлової і 24,13кв.м. загальної площі.

За ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Кімната, яку позивач просить виділити йому в користування, займає площу 20,1кв.м і значно перевищує житлову площу, що припадає на його частку в квартирі.

З показань відповідачки, цією кімнатою вона, позивач та їх дитина користуються спільно. Кімнатою площею 11,8кв.м користується донька від 1-го шлюбу ОСОБА_3

Інша кімната площею 9,8кв.м не умебльована, позивач користуватися нею забороняє, не дозволяє туди ставити меблі.

Тому суд вважає, що вимога позивача про виділення йому в користування найбільшої кімнати в квартирі не ґрунтується на законі і не підлягає задоволенню.

Також не підлягає задоволенню і вимога позивача про поділ спільного майна подружжя.

За ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вони мають право розділити майно за взаємною згодою.

Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

При зверненні до суду з вимогою про поділ спільного майна подружжя позивачем не надано доказів придбання вказаного ним майна за час шлюбу з відповідачкою. Крім того, майном, що є предметом спору меблі, побутова техніка, мешканці квартири користуються спільно і позивач, заявляючи вимогу про поділ спільного майна подружжя, просить залишити більшу частину цього майна у спільному користуванні, що спростовує саму необхідність поділу спільного майна подружжя.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і безпідставними.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою №60 на вул.Шевченка,350а в м.Львові, поділ спільного майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_5