Ухвала

іменем україни

29 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до відкритого акціонерного товариства «Київський завод гумових та латексних виробів» (далі - ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів»), товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАЗ-техснаб» (далі - ТОВ «ЗАЗ-техснаб»), ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 25 червня 2008 року між ним, ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» (клієнт) та ТОВ «ЗАЗ-техснаб» (боржник) був укладений договір факторингу. Відповідно до умов цього договору банк (фактор) надає клієнту кошти в розмірі сум рахунків-фактур за здійсненими поставками, але не більше 3 млн грн, а клієнт передає фактору права вимоги до боржника за договорами поставки з оплати за відвантажений клієнтом товар; боржник зобов'язаний здійснити платежі за договором поставки на користь банка не пізніше 90 календарних днів від дати складання відповідного документу, що підтверджує відвантаження товару. На виконання умов договору факторингу 24 та 25 вересня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» передало у розпорядження ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» за відступлені права вимоги до ТОВ «ЗАЗ-техснаб» кошти на загальну суму 3 млн грн. На порушення умов цього договору ТОВ «ЗАЗ-техснаб» своїх зобов'язань не виконало, кошти за поставлений товар банку не сплатило, внаслідок чого утворилася заборгованість.

25 червня 2008 року між банком та ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», між банком та ОСОБА_3 укладено договори поруки, за умовами якого поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов'язків, передбачених договором факторингу, в тому ж розмірі, що і боржник.

Посилаючись на наведені вище обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути солідарно з ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», ТОВ «ЗАЗ-техснаб» та ОСОБА_3 основну суму заборгованості за договором факторингу в розмірі 2 900 тис. грн та пеню у розмірі 81 094 грн 05 коп.

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним договору поруки від 25 червня 2008 року, посилаючись на невідповідність умов договору факторингу та договору поруки вимогам чинного законодавства щодо складу сторін та покладених на них обов'язків. У подальшому посилався також на те, що судовими рішеннями в господарських справах установлено, що кредитором є ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», а не банк, оскільки кошти, які мають надходити на вказаний в договорі рахунок, належать саме ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», а не банку. Тобто ОСОБА_3 поручився за виконання зобов'язань ТОВ «ЗАЗ-техснаб» перед ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів», а не перед ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва 28 вересня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині вимог до ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2013 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2012 року у частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб» та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та рішення апеляційного суду м. Києва від 26 лютого 2013 року скасовано. Справу у частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалось, а тому відповідно до положень ст. 335 ЦПК України касаційним судом не переглядалось.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ЗАЗ-техснаб», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ЗАЗ-техснаб» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 2 981 094 грн 05 коп. У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» рішення апеляційного суду м. Києва від 07 липня 2015 року у частині відмови у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано, справу у цій частині передано на новий апеляційний розгляд. В іншій частині судове рішення не оскаржувалось і не переглядалось.

При новому апеляційному розгляді рішенням апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 як з солідарного боржника за зобов'язаннями ТОВ «ЗАЗ-техснаб» за договором факторингу від 25 червня 2008 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 2 981 094 грн 05 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3

Отже, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що між ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» (продавець) та ТОВ «ЗАЗ-техснаб» (покупець) укладено договір поставки від 28 вересня 2007 року № 8.

25 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», ВАТ «Київський завод гумових та латексних виробів» (клієнт) та ТОВ «ЗАЗ-техснаб» (боржник) укладений договір № 2665-орп-фк про здійснення факторингу. Відповідно до умов цього договору банк (фактор) надає клієнту кошти в розмірі сум рахунків-фактур за здійсненими поставками, але не більше 3 млн грн, а клієнт передає фактору право грошової вимоги до боржника за зобов'язаннями з поставки товару, що випливають з укладеного між клієнтом і боржником договору поставки від 28 вересня 2007 року № 8 та зазначеними у реєстрах поставок товарів, що є невід'ємною частиною даного договору, у порядку та на умовах передбачених даним договором. Відповідно до п. 1.2 цього договору фактор набуває, а клієнт передає усі права вимоги грошових коштів від боржника, що виникають у період з початку дії даного договору до 28 березня 2009 року, строки оплати яких настануть за договором поставки при дотриманні наступних умов: за постачаннями товарів, зазначених у реєстрах до даного договору, з терміном виконання зобов'язань боржником з їх оплати не пізніше 90 календарних днів від дати складання відповідного документа, що підтверджує відвантаження товару; на підставі оригіналів рахунків-фактур, документів, що підтверджують відвантаження товару, зазначених у реєстрах до даного договору; у межах ліміту факторингових операцій, встановленого фактором для клієнта.

25 червня 2008 року між ОСОБА_3 (поручитель) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (фактор) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель ОСОБА_3 поручився за виконання боржником ТОВ «ЗАЗ-техснаб» своїх обов'язків за договором факторингу від 25 червня 2008 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог до поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції керувався тим, що оскільки у процесі судового розгляду не знайшло свого підтвердження надання ПАТ КБ «ПриватБанк» як фактором ТОВ «ЗАЗ-Техснаб» грошових коштів в сумі 3 млн грн і не доведена наявність заборгованості у товариства з повернення цих коштів ПАТ КБ «ПриватБанк», тому у ОСОБА_3 на момент розгляду справи не виникло зобов′язань, як у солідарного боржника, за договором поруки на повернення цих коштів.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та стягуючи з ОСОБА_3 як з солідарного боржника за зобов'язаннями ТОВ «ЗАЗ-техснаб» за договором факторингу від 25 червня 2008 року на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 2 981 094 грн 05 коп., дійшов висновку про те, що умовами укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» договору передбачено саме надання поруки поручителем перед фактором за виконання ТОВ «ЗАЗ-техснаб» обов'язків за договором факторингу від 25 червня 2008 року, що також відповідає змісту договору поруки визначеному в національному законодавстві України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками апеляційного суду.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

На підставі вищезазначених норм закону, апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, установивши, що умовами п. 4 договору поруки передбачена солідарна відповідальність боржника і поручителя, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума заборгованості ТОВ «ЗАЗ-техснаб» за договором факторингу від 25 червня 2008 року у розмірі 2 981 094 грн 05 коп. підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3, як з солідарного боржника за даними зобов'язаннями, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Розглядаючи спір, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Вказаним обставинам та наданим сторонами доказам судом надано належний правовий аналіз, що обґрунтовано відображено у мотивувальній частині оскаржуваного заявником судового рішення.

При цьому, при новому розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України суд врахував висновки і мотиви, наведені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим, ухвалене із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України судове рішення о оскарженій частині підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року у частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик