Справа № 645/2389/16-ц
Провадження № 2/645/165/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Горпинич О.В.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулися до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 25 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 77686-SOGL, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14000,00 доларів США та зобов'язався повернути вказану суму у строк до 20 липня 2010 року відповідно до графіку погашення заборгованості, що є додатком до кредитного договору, а також сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості, а також інші, передбачені договором платежі. Того ж дня, у забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого є належна ОСОБА_3 на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 взятих на себе за договором зобов'язань належним чином не виконав, ПАТ КБ «ПриватБанк» просили в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 77686-SOGL від 25.07.2007 року у розмірі 3736,68 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.04.2016 року становить 94687,50 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 39,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені позивача договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 94687,50 грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі (предмет іпотеки).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, вказані в позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, проте присутній його представник ОСОБА_6, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав.

Суд, дослідивши доводи, викладені у позовній заяві, а також доводи представників позивача та відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судовим розглядом встановлено, що 25 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 77686-SOGL, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 14000,00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20 липня 2010 року.

Того ж дня у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) і ОСОБА_3 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки, предметом якого є однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 23,4 кв.м.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст.ст. 526, 1054 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається зі змісту вищевказаного кредитного договору, свої зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_2 виконав.

Відповідно до п. 2.2.3 кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати погашення кредитів, відсотків і винагород в порядку та строки відповідно Графіків погашення кредиту та відсотків, які складають по кожному договору про видачу Транша окремо та є невідємною частиною кожного договору про видачу Транша.

Згідно п. 2.3.9 кредитного договору при настанні подій, вказаних в п. 2.3.3 даного договору, Банк має право стягнути кредит до настання строків, передбачених п. 1.3 даного договору та договору про видачу Транша, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав в повному обсязі, ОСОБА_4 отримав кредитні кошти, які зобов'язався у встановлений в договорі строк повернути і сплатити проценти за користування ними.

На адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 банком направлялись письмові вимоги про дострокове виконання зобовязання, а також повідомлення про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, вимоги не виконано, заборгованість в добровільному порядку не погашено.

Встановлено, що в період дії кредитного договору ОСОБА_4 не дотримувався його умов, внаслідок чого, станом на 25.04.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 35155,00 доларів США, яка складається з наступного: 5889,13 доларів США заборгованість за кредитом; 24882,43 долари США заборгованість по процентам за користування кредитом; 9,87 доларів США штраф (фіксована частина); 1673,58 доларів США штраф (процентна складова).

В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого перевірено судом під час розгляду справи. Розрахунок заборгованості відповідає умовам договору.

Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що договір в частині п. 4.5 вступає в силу з моменту підписання. В інших частинах з моменту укладення договору про видачу Транша та надання Позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах вказаних в них сум та діє до повного виконання зобовязань Позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів, неустойки по даному договору та договору про видачу Транша.

У відповідності до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання є неприпустимою.

За частиною 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 6.1 договору кредиту встановлено, що при порушенні Позичальником якого-небудь із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3,4.4 даного договору, п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору про видачу Транша, а також Графіку погашення (додаток 1 до договору про видачу Транша), строків повернення кредиту, передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, п.п. 1.3, 2.2.3 договору про видачу Транша, а також Графіку погашення (додаток 1 до договору про видачу Транша), винагороди, передбаченої п.п. 4.5, 4.6 даного договору, а також п.п. 4.5, 4.6 договору про видачу Транша Позичальник сплачує ОСОБА_2 за кожин випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня.

За п. 6.6 договору кредиту при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більше ніж на 120 днів, позичальник сплачує штраф у розмірі 250 грн. і 5% від ціни позову.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в договорі передбачено різні види цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов (зобов'язань з погашення кредиту та сплати інших платежів), одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Згідно з п. 18.8.1 договору іпотеки Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання Позичальником якого-небудь із зобовязання, передбаченого кредитним договором, воно не було виконано.

Це узгоджується з положеннями статті 33 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За вимогами частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Такий шлях визначений сторонами розділом 2 та 3 Іпотечного договору та передбачає надання права продажу Іпотекодержателю предмету іпотеки.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом та комісією підлягають поверненню у доларах США, а пеня та штрафи - у національній валюті України (гривні).

Відповідно до п. 12 договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 94687 грн. 50 коп.

Встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 взятих на себе за кредитним договором зобов'язань належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 25.04.2016 року утворилась заборгованість та банк вважав за необхідне захистити свої порушені права шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 3736,68 доларів США, що за курсом 25,34 відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.04.2016 року складає 94687,50 грн., а саме: 3736,68 доларів США заборгованість за кредитом.

Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Що стосується вимоги про виселення то слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

З огляду на викладене вимога щодо виселення ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі (предмет іпотеки) задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за укладеним 25 липня 2007 року з Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» договором кредиту № 77686-SOGL в розмірі 3736,68 доларів США, що за курсом Національного ОСОБА_2 України станом на 25 квітня 2016 року складає 94687,50 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором від 25 липня 2007 року № 77686-SOGL - однокімнатну квартиру загальною площею 39 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Харківських Дивізій, б. 14АДРЕСА_3 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» (49094 м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від свого імені договору купівлі продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі продажу з іншою особою покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в Договорі іпотеки, а саме 94687,50 грн., будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно правовими актами держави дій, необхідних для продажу предметі іпотеки.

В задоволенні позовних вимог про виселення відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного ОСОБА_2 «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 1420 грн. 31 коп..

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя