АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/3471/17
Провадження № 22-ц/792/1989/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі:головуючої-судді Грох Л.М.,

суддів Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю позивача, представників відповідачів,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Старосинявського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Державної казначейської служби України в особі управління Державної казначейської служби України у Старосинявському районі Хмельницької області про стягнення шкоди, заподіяної протизаконними діями та бездіяльністю посадових осіб Старосинявського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та Старосинявського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року ОСОБА_2, звертаючись до суду з цим позовом до відповідачів, вказував, що за його скаргою на протиправні дії та бездіяльність посадової особи органу ДВС ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2017 року в справі № 686/10544/16-ц встановлено, що в ході примусового виконання судового наказу № 2н-1555/10 від 14.04.2010 року про стягнення з ОСОБА_4 на його користь 2037 доларів США та 111,24 грн. старший державний виконавець Семчик І.Т. неналежно виконала свої посадові обов'язки та не вжила заходів щодо його примусового виконання: не встановлено наявність у боржника зареєстрованого за ним нерухомого та іншого майна, відкритих рахунків на ім'я боржника у фінансових установах і наявність на них коштів, не з'ясовано і не перевірено інформацію щодо працевлаштування боржника і отримання ним інших доходів, своєчасно не встановлено місце проживання та реєстрації боржника та не здійснено його повідомлення (виклику) до відділу ДВС.

Встановлено, що старший державний виконавець Семчик І.Т. не здійснила не здійснила усі передбачені законом дії щодо примусового виконання судового наказу від 14.04.2010 р. у справі №2н-1555/10 у визначений законом строк.

Позивач вказаував, що внаслідок неналежного виконання обов'язків державним виконавцем йому спричинено шкоду в розмірі нестягнутого за судовим рішенням боргу у розмірі 56128,74 грн. Цією ж протиправною бездіяльністю державного виконавця йому спричинено моральну шкоду, яку оцінив у 50000 грн.

Вказував, що за звичайних обставин він міг би розмістити ці кошти у банку на депозитному рахунку під 24% річних у гривні. Всього втрачена вигода з урахуванням 6-місячного строку на виконавчі дії з 10.12.2010 року по 10.04.2017 року, тобто, за 6 років 4 місяці складає 39196,53 грн.

З урахуванням уточнень, остаточно просив стягнути з держави в особі відповідача Старосинявського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області шкоди стосовно нестягненого боргу з боржника з урахуванням судових витрат 56 128, 74 грн., моральну шкоду в сумі 60 000 грн. та втрачену вигоду в сумі 107 495,56 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України в особі управління Державної казначейської служби України у Старосинявському районі Хмельницької області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права. Апелянт вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки представленим ним доказам, не врахував обставини, встановлені ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2017 року у справі № 686/10544/16-ц. Не враховано, що внаслідок неналежного виконання держвиконавцем судового рішення із власності боржника вибуло нерухоме майно - 48/100 частина приміщення магазину в смт. Стара Синява, на яке можна було звернути стягнення. Внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця можливість реального виконання судового наказу втрачена, що є підставою для стягнення завданої шкоди з держави.

В апеляційній скарзі Старосинявський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в позові. Посилається на неповне зясування обставин справи, порушення норм матеріального права. Апелянт вказує, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2017 року фактично визнано порушення державним виконавцем розумних строків проведення виконавчих дій в провадженні, проте це не має наслідком заподіяння вказаної позивачем матеріальної шкоди. Так, не доведено, що судове рішення могло бути фактично виконане Старосинявським відділом ДВС. На думку апелянта, позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди та не обґрунтував її розмір, тому ця вимога не підлягала задоволенню.

В засіданні апеляційного суду сторони підтримали свої апеляційні скарги та просили відхилити апеляційні скарги іншої сторони як безпідставні.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, встановлено, що судовим наказом Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14.04.2010 року у справі № 2н-1555/10 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 2037 доларів США та 111,24грн.

Цей судовий наказ знаходився на виконанні у Другому міському відділі ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції. 29.11.2010 року постановою державного виконавця виконавче провадження ВП №21393636 було закінчено, оскільки майна, яке б належало боржнику на праві приватної власності, на території м.Хмельницького не виявлено, а виявлено за іншою адресою, в смт.Стара Синява, вул.Грушевського, 72. У зв'язку з цим виконавчий документ було направлено за належністю до відділу ДВС Старосинявського РУЮ, і отримано ним 04.01.2011 року.

Постановою державного виконавця Старосинявського відділу ДВС від 06.01.2011 року відкрито виконавче провадження ВП№23999296 з примусового виконання судового наказу Хмельницького міськрайонного суду № 2н-1555/10 від 14.04.2010 року.

Постановою державного виконавця Старосинявського ВДВС від 11.02.2014 року закінчено виконавче провадження з направленням виконавчого документа за належністю до Хмельницького відділу ДВС відповідно до п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2017 року визнано протизаконними дії старшого державного виконавця Старосинявського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Семчик І.Т. щодо неналежного виконання своїх посадових обов'язків згідно ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження», вимог посадової інструкції щодо вжиття належних, повних та своєчасних заходів для примусового виконання судового наказу Хмельницького міськрайонного суду № 2н-1555/10 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошових коштів.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що бездіяльністю посадових осіб Старосинявського відділу ДВС позивачу завдана моральна шкода, на відшкодування якої слід стягнути 3000 грн.

Відмовляючи у позові в частині стягнення майнової шкоди, суд виходив з недоведеності цих вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про хибність такого висновку є безпідставними.

Так, відповідно до вимог ст. 56 Конституції України, ст. ст. 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 28 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Дійсно, на час відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Старосинявського ВДВС у боржника ОСОБА_4 було наявне нерухоме майно - 48/100 частки приміщення магазину в АДРЕСА_1, що знаходилося в іпотеці ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 13.11.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно рішення Старосинявського райсуду від 24.11.2011 року (справа № 2-203/2011) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа ПАТ КБ «Приватбанк» переведено на ОСОБА_6 права кредитора як на поручителя, що виконав зобов'язання ОСОБА_4 за кредитним договором перед ПАТ КБ «Приватбанк», та визнано за нею право власності на майно - 48/100 частки приміщення магазину в АДРЕСА_1.

За змістом ч.3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час перебування на виконанні судового наказу у Старосинявському ВДВС до набрання законної сили рішення Старосинявського райсуду від 24.11.2011 року) для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Право іпотеки виникло у ПАТ КБ «Приватбанк» до видачі судового наказу, матеріали справи не містять також доказів, що вартість предмета застави перевищувала розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Отже, попри допущену бездіяльність державним виконавцем, останній об'єктивно не мав правових підстав для звернення стягнення на 48/100 частки приміщення магазину в АДРЕСА_1.

Факт обтяження частки приміщення магазину боржника іншим зобов'язанням, а також його подальше вибуття із власності боржника, вказує про те, що судове рішення на користь позивача не могло бути фактично виконане за рахунок звернення стягнення на це нерухоме майно.

Позивач також не довів, що судовий наказ міг бути фактично виконаний Старосинявським ВДВС за рахунок іншого майна боржника, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Не ґрунтуються на доказах і твердження апелянта, що внаслідок протиправної бездіяльності державного виконавця можливість реального виконання судового наказу втрачена.

Так, встановлено, що на цей час судовий наказ Хмельницького міськрайонного суду від 14.04.2010 року про стягнення коштів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 не перебуває на примусовому виконанні у органах ДВС.

Матеріали справи не містять даних про те, що боржник ОСОБА_4 помер чи оголошений померлим, цю обставину заперечили сторони.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстроване право власності на інше нерухоме майно - земельну ділянку площею 1,57 га, кадастровий номер НОМЕР_1, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку накладено арешт державним виконавцем.

Після припинення мораторію на відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення на цю ділянку може бути звернуто стягнення.

Крім того, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана земельна ділянка передана боржником в оренду на підставі договору від 27.03.2014 року з ТОВ «Меріно-Україна», що з очевидністю вказує на наявність у нього певного доходу.

Наявність у ОСОБА_4 інших доходів (заробітку), майна не виключається і на майбутнє.

Наведене підтверджує об'єктивну можливість виконання судового наказу на користь позивача.

Обговорюючи доводи апеляційних скарг сторін щодо неправильності рішення в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів приймає до уваги таке.

Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 частини 2 зазначеної статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Факт протиправної бездіяльності державного виконавця органу ДВС встановлено ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2017 року, відтак відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин під час розгляду справи, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку згідно з ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, встановивши, що неправомірними діями державного виконавця, які полягають у бездіяльності та тривалому невиконанні рішення суду позивачу була заподіяна моральна шкода, у відповідності до принципів розумності, справедливості, обґрунтовано визначив розмір відшкодування завданої моральної шкоди у 3000 грн.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313- 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Старосинявського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції:Мазурок О.В. Провадження № 22-ц/792/1989/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 59