Провадження№2/522/9588/17
13 грудня 2017 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси, у складі:
головуючого - судді Домусчі Л.В.,
при секретарі Шевчик В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-
Позивачка 04.10.2017 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1
В обґрунтування позову, вказує, що їй на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 39,4 кв.м. В даній квартирі, крім позивачки, зареєстрований її син - ОСОБА_2, який не проживає в даній квартирі вже близько 2-х років. Позивачка вказує, що вона не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги за не проживаючу особу, а оформити субсидію не можу, оскільки в квартирі зареєстрований відповідач. Зв'язку з відповідачем позивачка не має, його місце проживання їй не відоме.
У судове засіданні позивач не з'явилася, але надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст.ст. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 27 грудня 2012 року, технічним паспортом та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З урахуванням викладеного суд робить висновок, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній на даним місцем реєстрації понад один рік.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України.
Відповідний правовий висновок, викладено ВСУ у постанові від 15.05.2017 року по справі № 6-2931цс16.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним приміщенням.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Системний аналіз ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» дає підстави для висновку про те, що зняття з реєстрації можливе при винесенні судом рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Згідно п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Керуючись ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 405-406 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 58, 60, 88, ч.4 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
Роз'яснити, що це судове рішення є безумовною підставою для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою АДРЕСА_1
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до палати по цивільним справам апеляційного суду Одеської області шляхом подачі через Приморський суд м Одеси на протязі 10-ти днів з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Л.В. Домусчі