Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2017 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Білик Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Барський комбікормовий завод» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Барський комбікормовий завод» про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 01.04.2016 року на підставі наказу № 12-К вона була прийнята у ТОВ «Барський комбікормовий завод» на посаду бухгалтера. Згідно наказу № 22-К від 31.08.2016 року позивач звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. При звільнені позивачу не було виплачено всіх сум, належних до сплати з боку відповідача. 28 листопада 2016 року Барським районним судом Вінницької області винесено рішення яким стягнуто із ТОВ «Барський комбікормовий завод» на користь позивача 7595 грн. 91коп. Однак, відповідачем так і не проведено з позивачем повного розрахунку із всіх сум належних до сплати при звільнені. Позивач просить суд стягнути на її користь компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 23766 грн. 15 коп.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, у якій зазначила, що свої позовні вимоги підтримує повністю та наполягає на їх задоволенні, просила справу розглянути без її участі.

Представник відповідача ТОВ «Барський комбікормовий завод» по справі позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення, просив справу розглядати без його участі, про що зазначив в письмовій заяві до суду.

Оскільки сторони в судове засідання не зявились фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, прийнявши визнання позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб, вважає, що позов доведений та обґрунтований і його необхідно задовольнити в повному обсязі. До такого висновку суд дійшов з наступного.

01.04.2016 року на підставі наказу № 12-К вона була прийнята у ТОВ «Барський комбікормовий завод» на посаду бухгалтера. Згідно наказу № 22-К від 31.08.2016 року позивач звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

При звільнені, в порушення ст..116 КЗпП України, позивачу не було виплачено всіх сум, належних до сплати з боку відповідача, в результаті чого рішенням суду від 28 листопада 2016 року стягнуто із ТОВ «Барський комбікормовий завод» на користь ОСОБА_1 7595,91 грн.

Однак, відповідачем так і не проведено з позивачем повного розрахунку із всіх сум належних до сплати при звільнені.

Відповідно до довідки ТОВ «Барський комбікормовий завод» № 102 виданої 31 серпня 2016 року ТОВ «Барський комбікормовий завод», середньоденний заробіток позивача складає 153 грн. 33 коп.

В даному випадку позивача було звільнено з роботи 31.08.2016 року, а повний розрахунок станом на день звернення до суду не проведено, із чого слідує, що фактичний час затримки проведення розрахунку при звільненні має місце в період з 31.08.2016 року по 15.11.2017 року.

Обраховуючи строк затримки розрахунку при звільненні, суд виходить із того, що у вказаний період затримка розрахунку при звільненні становить 155 робочих днів.

Посилаючись на розрахунок проведений у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р., позивач зазначає, що його середньоденна заробітна плата становила 153 грн. 33 коп., що не заперечується відповідачем.

Відповідно частини 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України: у взаємозв'язку з положеннями статей 117,237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року N 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Крім того, відповідно до Постанови Верховного суду України від 29 січня 2014 року у справі №6- 144ц 13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченою статтею 117 КЗпП,тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Суд спирається на правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16 "Про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні", у якій зазначається: «Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Згідно абзацу 1 пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 100 від 8 лютого 1995 р. (із змінами та доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середній заробіток за вказаний період становить 23766 грн. 15 коп. (155 дні х 153,33 грн.)

На підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн.

На підставі викладеного і керуючись рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 р. по справі N 4-рп/2012, ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" від 19.10.2000 р., ЗУ "Про оплату праці", ст. ст. 95, 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Барський комбікормовий завод» (юридична адреса: 23012 Вінницька область, Барський район, с. Ялтушків, вул..Залізнична ,4) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 23766 грн. 15 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Барський комбікормовий завод» (юридична адреса: 23012 Вінницька область, Барський район, с. Ялтушків, вул..Залізнична ,4) в дохід держави судові витрати у розмірі 640 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: