Пров. №2/766/4960/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Кована В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна від добросовісного набувача,

в с т а н о в и в:

Представник позивачів звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в якому просив визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлої 09.03.2009 року, на квартиру №121, що розташована за адресою: м. Херсон, вул. Дорофєєва, 10, та витребувати від ОСОБА_4 на користь позивачів вказану квартиру.

Позовні вимоги мотивовано тим, що матері позивачів ОСОБА_5 належала квартира №121, розташована за адресою: м. Херсон, вул. Дорофєєва, 10 на підставі договору дарування. 09.03.2009 року ОСОБА_5 померла, в зв'язку з чим, відкрилась спадщина на належне померлій майно. Спадкоємцями першої черги на майно померлої є позивачі та їх батько ОСОБА_5, який відмовився від прийняття спадщини на користь позивачів. Представник позивачів зазначає, що останні прийняли спадщину у встановлений законом строк. В отриманні свідоцтва про право на спадщину позивачам відмовлено з посиланням на наявність зареєстрованого права власності на вказане майно за ОСОБА_4

В судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.

Відповідача ОСОБА_4 та її представник проти позову заперечували з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження позивачів ОСОБА_5 є матір'ю ОСОБА_1 та ОСОБА_2В.(змінила прізвище відповідно до свідоцтва про шлюб).

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 померла 09.03.2009 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належну їй на підставі договору дарування квартиру АДРЕСА_1.

Спадкоємцями за законом після померлої ОСОБА_5 є її діти ОСОБА_1, ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_5 ОСОБА_6, який відповідод но до нотаріально посвідченої заяви старшим державним нотаріусом Придністровської Молдавської Республіки відмовився від прийняття спадщини на користь своїх дочок.

ОСОБА_7 Херсонської державної нотаріальної контори від 09.11.2016 року роз'яснено ОСОБА_5 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки власником квартири є ОСОБА_4, то зазначена квартира не може бути спадковим майном.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги (ст.1258 ЦК).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу її відкриття (ст.1268 ЦК).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. (ст.1269 ЦК).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК).

Статтею 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідомо, місцем відкриття спадщини є місце знаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна-місце знаходження основної частини рухомого майна.

Згідно зі ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 указаного Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Згідно зі ст. 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До того ж в роз'ясненнях, що містяться в пунктах 3, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору щодо спадкування прав на майно, яке знаходиться за кордоном, або за участю іноземця, необхідно з'ясовувати, чи існує договір про правову допомогу з цією країною, і чи в цьому договорі не передбачені інші правила щодо спадкування, ніж в українському законодавстві. У разі розбіжностей застосовуються норми міжнародного договору. Право на успадкування нерухомого майна, згідно зі 71 ЗУ "Про міжнародне приватне право" регулюється законодавством країни, на території якої знаходиться це майно".

Згідно зі ст. 38 ЗУ "Про міжнародне приватне право" право власності та інші права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом.

Частина 1 ст. 39 ЗУ "Про міжнародне приватне право" передбачає, що виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Стаття 71 ЗУ "Про міжнародне приватне право" встановлює, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Пунктом 2 ст. 41 Договору між Україною і Республікою Молдова про правову допомогу та правові відносини у цивільних і кримінальних справах 1993 рік, передбачено, що спадкові справи щодо нерухомого майна належать до компетенції відповідного органу тієї Договірної Сторони, на території якої це майно знаходиться.

Частина 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу закріплює, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться це майно. Частина 2 ст. 48 Конвенції про правову допомогу встановлює, що провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами в розумінні ст. 57 ЦПК є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Позивачі не скористалися своїм правом на прийняття спадщини та особисто не подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем знаходження спадкового майна, у встановлені законодавством України строк та порядок. Тому не набули права на спадкування майна померлої матері.

Відповідно до положень ч.1 ст.388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з власної волі. При цьому, відповідно до вимог п.26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", суд повинен врахувати, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких зазначений в ч.1 ст.388 ЦК України.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 29.10.2014 року власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4

Позивачі не набули у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру, а тому не мають права витребувати її з володіння ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 328, 388, 392, 1216, 1218,1221, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 38,39, 71 ЗУ "Про міжнародне приватне право", ст.ст. 10, 57,60, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяОСОБА_8