Справа № 304/516/17
Провадження № 2/304/227/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2017 року м. Перечин
Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого - судді - Ганька І. І.,
при секретарі Соханич Л.Ю.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Поповича Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що з 1992 року проходив військову службу на офіцерських посадах в Збройних Силах України. Однак, у 2003 році під час виконання службових обов`язків отримав травму, внаслідок чого у 2013 році, у період загострення захворювання, пов`язаного з останньою, був звільнений в запас відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військову службу на офіцерських посадах в Збройних Силах України». Так, у березні 2013 року за висновками медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена ІІІ група інвалідності (ступінь втрати професійної працездатності 45%), а у лютому 2014 року встановлений причинний зв`язок травми з виконанням обов`язків військової служби. За таких обставин, 10 серпня 2015 року в порядку ст. 16 вказаного Закону йому була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 182 700 грн. Оскільки зазначеною травмою йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в тривалих і глибоких душевних переживаннях, стражданнях, численних негативних наслідках, зокрема погіршення стану здоров`я, а ст. 17 Закону України «Про соціальний і правових захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачене відшкодування такої у встановленому законом порядку, тому враховуючи наявність вини відповідача просить стягнути з останнього 200 000 грн. моральної шкоди.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини позовної заяви. Крім цього зазначив, що у травні 2003 році, будучи на посаді військового комісара ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , повертався після служби додому та потрапив у ДТП, у якій отримав ЗЧМТ. Тоді ж була проведена експертиза, за результатами якої встановлено, що автомобіль на момент ДТП знаходився у справному стані, а причиною аварії стало пошкодження шини. Згодом був встановлений причинний зв`язок травми з виконанням обов`язків військової служби, внаслідок чого відповідач виплатив йому одноразову грошову допомогу, чим фактично визнав свою вину. Однак, відтоді по теперішній час він щороку по чотири місяці проходить лікування наслідків травми, яке потребує значних коштів. Його пенсії ледь вистачає на таке. Крім цього, після травми істотно погіршився його емоційний стан, так як він у 2013 році був вимушений звільнитися із служби через погіршення стану здоров`я, що призвело до неможливості належним чином забезпечувати сім`ю. Враховуючи наведене та те, що й надалі відбувається постійне погіршення його здоров`я, на даний час він вже є інвалідом ІІ групи, вказане унеможливлює ведення ним звичного способу життя, тому просить позов задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали, з підстав, викладених у поданих ними письмових запереченнях. У таких свою позицію мотивували тим, що ОСОБА_1 скористався своїм правом на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. Позивач також має інші пільги, визначені вказаним Законом, а саме забезпечується путівками для санаторно-курортного лікування та приймається на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я. Крім цього, вина Міністерства оборони України у отриманні позивачем моральних страждань відсутня, факт дії чи бездіяльності відповідача щодо спричинення моральної шкоди також не доведений, документальних доказів моральних страждань ОСОБА_1 не надано, а сума моральної шкоди є необґрунтованою, відтак просять у позові відмовити. При цьому, Міністерство оборони України взагалі є неналежним відповідачем, а тому вважають, що у задоволенні позову слід відмовити і з цих підстав.
У судове засідання представник ІНФОРМАЦІЯ_3 як третьої особи не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У судовому засіданні встановлено, що 21 травня 2003 року о 19.45 год ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час повернення із служби додому в м. Ужгород, тобто під час виконання службових обов`язків, внаслідок вибуху переднього колеса у с. Дубриничі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті чого отримав травму голови та опорно-рухової системи (а. с. 122, 123-126).
Також встановлено, що за час проходження служби у військових комісаріатах Закарпатської області після отриманої травми ОСОБА_1 неодноразово звертався за медичною допомогою у в/ч НОМЕР_1 , там проходив стаціонарне лікування наслідків перенесеної ЗЧМТ, отриманої в результаті вказаної ДТП, а 05 листопада 2013 року був направлений на військово-лікарську комісію для визначення ступеню його придатності до військової служби (а. с. 118).
ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковника ОСОБА_1 , військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як особу офіцерського складу Сухопутних військ Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за частиною шостою, пунктом «б» (за станом здоров`я) (а. с. 4).
Так, згідно витягу з протоколу № 69 засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця від 17 лютого 2014 року встановлено, що травма і захворювання позивача, що підтверджені свідоцтвом про хворобу та даними медичної книжки за період служби, згідно яких він на підставі ст. ст. 75-б, 39-б, 23-б, 53-в гр. ІІІ наказу МО України № 402-2008 року (зі змінами) був визнаний «непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час» - так, пов`язані з виконанням обов`язків та проходженням військової служби (а. с. 5).
03 березня 2014 року за результатами огляду ОСОБА_1 медико-соціальною (експертною) комісією позивачу було встановлено третю групу інвалідності з 45 % втрати професійної працездатності у зв`язку з травмою та захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків та проходженням військової служби, що стверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 462479 від 03 березня 2014 року (а. с. 6).
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Згідно п. 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 3 грудня 2009 року, саме медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.
Відповідно до п. п. 12, 13 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 3 грудня 2009 року, причинний зв`язок інвалідності колишніх військовослужбовців з перебуванням на фронті або з виконанням ними інших обов`язків військової служби встановлюється на підставі документів, виданих військово-лікувальними закладами, а також інших документів, що підтверджують факт отримання поранення (захворювання).
Таким чином, виключно медико-соціальною експертною комісією встановлюється причина і час настання інвалідності, а відтак доводи представників відповідача щодо відсутності причинно-наслідкового зв`язку між травмою ОСОБА_1 і проходженням ним військової служби спростовуються зробленим в межах компетенції МСЕК висновком щодо пов`язаності травми та захворювань позивача з виконанням ним обов`язків та проходженням військової служби.
Згідно ст. 17 Закону № 2011-XII відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Оскільки встановлена позивачу третя група інвалідності та заподіяння йому моральної шкоди є наслідком травми та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків і проходженням військової служби, тому позивач має право на відшкодування такої шкоди.
Статтею 170 ЦК України передбачено, що держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26 листопада 2014 року (далі Положення) встановлено, що Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.
До повноважень Міністерства оборони України підпунктами 81, 82 пункту 4 Положення віднесено здійснення заходів, спрямованих на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; здійснення відповідно до законодавства правового і соціального захисту військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.
Отже, обов`язок держави відшкодувати позивачу завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України по справі № 3-86гс14 від 21 жовтня 2014 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Таким чином, доводи представника Міністерства оборони України, що останнє є неналежним відповідачем, суд відхиляє.
16 червня 2014 року комісія з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, дійшла висновку про можливість відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року призначення одноразової грошової допомоги підполковнику в запасі ОСОБА_1 , звільненому 03 грудня 2013 року, який є інвалідом ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби на підставі довідки МСЕК серія 10 ААБ № 462479, від 03 березня 2014 року у розмірі 150-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності у сумі 182 700 грн. (а. с. 7).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 п. 4 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20 грудня 1991 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 2011-XII) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Вказана одноразова допомога є окремим видом гарантії в системі правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Натомість право військовослужбовця на отримання компенсації заподіяної моральної і матеріальної шкоди, передбачене статтею 17 Закону № 2011-XII, є іншим окремим видом в системі таких гарантій, яка ґрунтується на нормах ЦК України.
Чинним законодавством не передбачено заборони одночасного застосування як положень ст. 16, так і положень ст. 17 Закону № 2011-XII, тому посилання представників відповідачів на використання ОСОБА_1 свого права, передбаченого ст. 16 Закону № 2011-XII, як на підставу відмови у позові, суд також відхиляє.
Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
За таких обставин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, а також інші обставини, які мають істотне значення для відшкодування моральної шкоди Міністерством оборони України, суд дійшов висновку про доцільність стягнення на користь ОСОБА_1 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Таким чином, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (12,5% від ціни позову), з відповідача слід стягнути на користь держави 250 грн. (1 600 грн. х 12,5%) судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 23, 170, 1167 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 58-61, 88, 212-215, 218, 360-7 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: Ганько І. І.