Справа № 279/128/17
номер провадження 2/279/722/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2017 р.

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Невмержицької О.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Коростені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя та просить визнати за нею право власності на ? частину автомобіля «HONDA» FR-V, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а також понесені судові витрати, посилаючись на те, що з 31.03.2001 року по 17.10.2007 року вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі, а саме, в жовтні 2005 року вони придбали автомобіль «HONDA» FR-V, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відповідно до договору купівлі продажу № 1074 від 04.10.2005 року. Вказала, що після розірвання шлюбу вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного автомобіля, хоча судом вже розглядалася справа про поділ їх майна і даний автомобіль, на підставі уточненої заяви відповідача, було виключено із переліку обєктів спільної сумісної власності.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові та просила їх задовольнити. Пояснила, що спірний автомобіль був придбаний в шлюбі за договором купівлі-продажу, за спільні кошти подружжя та для спільного користування, а тому підлягає поділу. Для його придбання було оформлено кредит на відповідача, за яким вона була поручителем. Даний автомобіль знаходиться у відповідача, який ним користується, а тому він й сплачував кредит банку, всі квитанції він зберігав у себе. Однак під час спільного проживання вони разом сплачували кредит за спільні кошти. Коли було погашено кредит їй не відомо, а також про те, що ОСОБА_3 позичав кошти на придбання автомобіля, їй також нічого відомо не було. Вважає, що дане майно являється спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Представник позивача ОСОБА_2 пояснив, що його довіритель та відповідач тривалий час проживали в зареєстрованому шлюбі, разом працювали, мали спільний бюджет, а в 2005 році придбали спірний автомобіль, який було оформлено на відповідача. Позивачка, як приватний підприємець отримувала дохід, проживали спільно, вели спільне господарство, автомобіль купили за спільні кошти подружжя для спільного користування в інтересах сім`ї, на половину якого має право позивач. Просив позовні вимоги задовольнити, визнавши за позивачем право власності на ? частину спірного автомобіля.

Відповідач позов не визнав та пояснив, що спірний автомобіль в 2005 році був придбаний в кредит та за кошти, які він позичив для його придбання в сумі 50000 гривень. Кредит він сплачував самостійно за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя, через що він поділу не підлягає. Крім того, в той період часу вони з позивачкою вже разом не проживали, коштів на погашення кредиту вона не давала, погасив кредит він лише в 2011 році. Просив в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, свідка та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд приходить до висновку про наступне.

Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права та обовязки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до вимог ч.2 ст.60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

З наданих сторонами доказів судом встановлено, що сторони з 31.03.2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.10.2007 року шлюб між ними було розірвано (а.с.8).

В період шлюбу, відповідачем 04.10.2005 року було придбано автомобіль «HONDA» FR-V, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відповідно до договору купівлі-продажу від 04.10.2005 року за № 1074, за ціною 155400,00 гривень (а.с.55,56). Право власності зареєстровано за відповідачем (а.с.7). Відповідно до кредитного договору від 27.10.2005 року за №8/2005/фа-980/тт382 укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, останньому, було надано грошові кошти в сумі 128980,00 гривень для придбання легкового автомобіля марки «HONDA» FR-V, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, поручительство ОСОБА_1 вказано згідно договору поруки №8/2005/фа-980/тт382/п1 від 27.10.2005 року. Строк дії договору до 27.10.2011 року. Зазначені договори сторонами не оспорювались.

Свідок ОСОБА_4 дав показання, що в 2005 році до нього звернувся ОСОБА_3 з проханням позичити гроші в сумі 50000 гривень для придбання автомобіля. Дані кошти він йому позичив, а в 2008 році ОСОБА_3 повернув борг. Проте, що ОСОБА_3 перебував в шлюбі він знав, а чи проживали вони разом йому не відомо.

З роздруківки графіку погашення кредиту вбачається, що погашення кредиту здійснювалося протягом часу з жовтня 2005 року по жовтень 2011 року. Кошти вносились ОСОБА_3, що стверджується квитанціями, долученими до справи та погашено кредит було в жовтні 2011 року, тобто після розірвання шлюбу. А тому, під час перебування у зареєстрованому шлюбі погашення кредиту відбувалося в період часу з жовтня 2005 року по жовтень 2007 року, а весь подальший період з листопада 2007 року по жовтень 2011 року відповідач погашав кредит самостійно. Таким чином, погашення кредитного зобовязання відбувалось за рахунок спільних коштів, частково, за час спільного проживання у шлюбі. Данні обставини ніким та нічим оспорено не було.

Спірний автомобіль, суд визнає майном, яке частково набуто в період шлюбу, оскільки частину витрат на його придбання було здійснено в період перебування сторін у шлюбі.

Так, згідно до графіку погашення кредиту за період часу, з жовтня 2005 року по жовтень 2007 року сторонами на погашення кредиту було внесено коштів в сумі 41216,00 грн. (а.с.50-51). Крім того, як вбачається з договору купівлі-продажу автомобіля за № 1074 від 04.10.2005 року сторони в рамках здійснення розрахунків за придбання автомобіля сплатили 26420,00 грн. (а.с.55-56). Данні обставини ніким та нічим оспорено не було.

Таким чином, сторонами в період перебування у шлюбі в рахунок погашення кредитних коштів було внесено 67636,00 грн. вартості спірного автомобіля, що складає 43,52 % від загальної суми.

Відповідно, обєктом спільної сумісної власності сторін є 44/100 частин, а тому за позивачем необхідно визнати право на половину тієї частки спірного автомобіля, яка є спільною сумісною власністю сторін.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений, як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб.

Суд вважає, що дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки даний автомобіль не є речами індивідуального користування, договором та законом не встановлено іншого. Також судом встановлено, що на час розгляду справи вказане майно є в наявності.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, всі обставини справи, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та виходячи з рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, суд вважає, за можливе визнати за позивачем право власності на 22/100 частин спірного автомобіля.

Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат, то вони підлягають стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,6,10,11,15,60,88,209,212-218 ЦПК України, ст.ст. 60,69,70 СК України, ст.368 ЦК України, ст.51 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 22/100 частин автомобіля «HONDA» FR-V, 2005 року випуску, державний номер НОМЕР_1.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 293,26 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Коростенський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же час з дня отримання копії рішення.

Суддя: Невмержицька О.А.