Справа № 151/521/17
Провадження № 2/151/225/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2017 року

Чечельницький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого Моцного В.С.

при секретарі: Зьомко В.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Чечельник, Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна - О" про визнання недісним договору оренди земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна - О" (далі - ТОВ "Україна - О"), про визнання недійсним договору оренди землі мотивуючи позов тим, що вона є власником земельної ділянки згідно державного акту на право приватної власності, яка розташована на території Каташинської сільської ради Чечельницького району Вінницької області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 07 грудня 2011 року у відділі Держкомзему у Чечельницькому районі Вінницької області за №02502 зареєстровано договір оренди від 21.03.2011 року згідно з яким земельна ділянка, яка належить їй розміром 2,8875 га передана ТОВ "Україна - О" строком на 10 років в оренду з орендною платою 1113,82 грн. на рік. Вона з відповідачем договору оренди землі не укладала та не підписувала і про існування такого письмового договору дізналася нещодавно в березні 2017 року коли прийшла в контору підприємства для отримання орендної плати за 2016 рік, її запропонували підписати договір оренди землі на новий строк, ознайомившись з яким від підпису відмовилась і попросила надати договір за яким вона отримує орендну плату, оскільки попередній договір її не віддали і вона з ним не ознайомлена. Ознайомившись з старим договором виявила, що підписи в договорі та в доданих до нього документах не її, а від її імені. В 2011 році доручень про укладання та підпису договору оренди землі вона нікому не надавала. Просить поновити строк подачі позову до суду та визнати недійсним вищезазначений договір оренди землі та стягнути на її користь понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні представник позивачки за довіреністю ОСОБА_1 позов підтримав повністю по обставинах викладених в ньому та пояснив, що дійсно позивачка даний договір оренди землі не підписувала та не уповноважувала нікого цього робити, хоча оредну плату за всі попередні роки отримувала щорічно. Розмір орендної плати її не задовільняв але офіційно про його збільшення до орендаря не зверталася. На даний час виплачують більшу орендну плату орендарі, і тому оскільки вона договір не підписувала просить визнати його недійсним з метою передачі його другому орендарю.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що спірний договір зареєстрований. По ньому відповідачка починаючи з 2011 року отримувала орендну плату у визначених розмірах і притензій ніяких не пред'являла. Позивачем пропущений визначений законодавством строк для звернення до суду, тому в задоволенні позову просить відмовити.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом позивачка ОСОБА_3 відповідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯБ № 380864, який видано 28 серпня 2008 року Чельницькою районною державною адміністрацією Вінницької області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 66 є власницею земельної ділянки площею 2,8875 га, яка розташована на території Каташинської сільської ради Чечельницького району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

21.03.2011 року ОСОБА_3 та ТОВ "Україна - О" уклали договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років, з орендною платою 1113,82 грн. на рік. Даний договір зареєстровано 07 грудня 2011 року у відділі Держкомзему у Чечельницькому районі Вінницької області за № 02502.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних справ та обовязків.

Згідно вимог частини 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі і волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

За правилами частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

У статті 13 Закону України «Про оренду землі» дано поняття договору оренди землі, який являє собою договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно положень статей 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що вона не підписувала договір оренди землі від 21.03.2011 року, та нікого на це не уповноважувала.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З метою доведення обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, представником позивача було заявлено клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи для визначення, чи виконано підписи в оспорюваному правочині позивачкою чи іншою особою.

Згідно висновку експерта від 05.10.2017 року №4644/4645/17-21, підпис від імені ОСОБА_3 в графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 21.03.2011 року, укладений між ОСОБА_3 та директором ТОВ "Україна - О" ОСОБА_4, який зареєстровано 07 грудня 2011 року у відділі Держкомзему у Чечельницькому районі Вінницької області за № 02502 виконаний не самою ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Оцінивши відповідно до ст. 212 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що згідно висновку експерта підпис від імені ОСОБА_3 вчинений не нею,а іншою особою із чого слідує, що оспорюваний правочин укладений без волевиявлення орендодавця, що згідно вимог статей 202, 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочинів недійсними, тобто задоволення заявлених позовних вимог.

Разом з цим відповідно до статей 256 і 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, згідно вимог частини 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спору, є підставою для відмови у позові (ч. 4, 3 ст. 267 ЦК України).

Верховний Суд України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу було відомо про договір оренди землі від 21.03.2011 року, оскільки вона знала, що належна їй земельна ділянка обробляється товариством і за це вона отримувала орендну плату.

Позивач, виходячи із вимог статті 60 ЦПК України, не надала жодних належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження того, що протягом всього цього строку дії договору оренди землі не знала й не могла знати про порушення свого права на земельну ділянку, належну їй на праві власності на підставі Державного акта, та представник відповідача в судовому засіданні заявив про застосування строків позовної давності.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Також суд враховує і правовий висновок Верховного Суду України при розгляді справи № 6-17цс17 від 22 лютого 2017 року, який є аналогічним.

Позивач повинна розуміти наслідки укладення договору оренди належної їй на праві власності земельної ділянки, у тому числі щорічне отримання орендної плати, та у світлі вимог наведеної ч. 3 ст. 319 ЦПК України, повинна знати про стан своїх майнових прав.

З урахуванням викладеного суд вважає, що позивачем доведено той факт, що оспорювані правочини укладені без її волевиявлення, що є підставою для задоволення позову. Разом з цим, враховуючи, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

РІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю "Україна - О" про визнання недісним договору оренди землі від 21 березня 2011 року, кадастовий номер :03:000:0200 укладений між ОСОБА_3 та товариством з обмеженою відповідальністю "Україна - О", зареєстрований у відділі Держкомзему у Чечельницькому районі Вінницької області 07 грудня 2011 року за № 02502 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може подаватися до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: