Справа № 464/3773/17 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/6036/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Ф.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ та постанову про повернення виконавчого документу,-

ВСТАНОВИЛА:

30.05.2017 року ПАТ «Львівгаз» звернулося до суду із скаргою, у якій просило визнати дії державного виконавця Сихівського ВДВС ЛМУЮ з винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.12.2013 року неправомірними; скасувати постанову державного виконавця Схівського ВДВС ЛМУЮ про повернення виконавчого документа від 30.12.2013 року та відновити виконавче провадження. В обґрунтування скарги покликалося на те, що Сихівським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення заборгованості за спожитий природний газ з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. 30.12.2013 року Сихівським ВДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у звязку із відсутністю у боржників майна, на яке можна було б звернути стягнення. Однак, державним виконавцем не вжито всіх необхідних заходів для виконання рішення та стягнення з боржників коштів. Зокрема, державним виконавцем не вжито заходів для розшуку майна боржників та не вчинено виконавчої дії у вигляді опису майна боржників. Вважає, такі дії та постанову про повернення виконавчого документу неправомірними, а тому просило скаргу задовольнити.

Оскаржуваною ухвалою в задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржило Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз».

В апеляційній скарзі стверджує, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що жодних доказів надсилання постанови про повернення виконавчого документа рекомендованим листом з повідомленням про вручення державний виконавець не надав, а тому вважає неправильним висновок суду про те, що таке повернення відбулося з дотриманням чинного законодавства. Звертає увагу на те, що судом також не було враховано, що державний виконавець не виконав покладений на нього обовязок по перевірці майнового стану боржника кожні 2 тижні. Зазначає, що судовий збір у розмірі 107 грн. 30 коп. боржником не оплачено та не надано жодних доказів його оплати. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити.

Оскільки в судове засідання не з"явились особи, які беруть участь у справі, колегія суддів вважає, що розгляд справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України слід проводити без участі останніх та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.11.2012 року Сихівським районним судом м. Львова видано наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які проживають ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», що знаходиться за адресою: 79039, м. Львів, вул. Золота, 42 (р/р 4002 ПАТ КБ «Надра», МФО 380764, ) 733 грн. 46 коп. заборгованості за спожитий газ. Вказаний судовий наказ набрав законної сили та звернутий до виконання за заявою ПАТ «Львівгаз».

Відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 24.02.2017 року, виконавче провадження №40015834 знищене у звязку з закінченням трьохрічного терміну зберігання.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги при вирішенні даної справи Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затверджений Наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року.

Відповідно до цього Порядку, в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваних дій, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством (п.9.9).

Крім цього, вищевказаним Порядком серед іншого передбачено наступне:

- завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня 2017 року, в якому складений акт; виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою (п.9.10);

- відбір виконавчих проваджень для знищення та їх знищення здійснюються один раз на рік, не пізніше 1 березня поточного року; для проведення знищення виконавчих проваджень в органі державної виконавчої служби створюється комісія, склад якої затверджується на підставі відповідного організаційно-розпорядчого документа керівника органу державної виконавчої служби; до складу комісії повинно входити не менше пяти осіб (п.9.12);

- виконавчі провадження, відібрані для знищення, повинні бути знищені паперорізальними машинами або шляхом спалення, про що зазначається в акті про вилучення виконавчих проваджень для знищення (п.9.13).

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що вимоги Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби при знищенні виконавчого провадження дотримано.

Крім цього, відповідно до п.5.1 Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень право доступу до виконавчого провадження шляхом пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування всіх документів та відомостей виконавчого провадження мають сторони виконавчого провадження, у якому вони беруть участь. Указаний доступ до інформації Єдиного реєстру здійснюється безоплатно та цілодобово з використанням звичайних програмних засобів перегляду інформації у мережі інтернет через веб-сайт, який ведеться Адміністратором Єдиного реєстру. З метою забезпечення доступу до інформації даного реєстру сторонам виконавчого провадження у постанові про відкриття виконавчого провадження розяснюється таке право, вказуються адреса відповідного веб-сайту в мережі інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження та порядок його використання.

Суд також правильно керувався рішенням Європейського Суду з прав людини в справі «Каракуця проти України» (Karakutsya v. Ukraine, 18986/06, 16.02.2017), яким не встановлено порушення права доступу до суду, у звязку з тим, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді справи протягом одного року та восьми місяців.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні заходи з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Повернення виконавчого документа відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін виконавчого провадження. Знищення виконавчого провадження здійснено з дотриманням відповідних строків та порядку.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду, що дії державного виконавця були законними, такі вчинені в межах повноважень державного виконавця, права і свободи заявника не були порушені.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність ухвали вимогам закону спростовуються вищенаведеним. А відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень ст.389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2017 року.

Головуючий: Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш Ю.Р.

ОСОБА_6