Номер провадження: 22-ц/785/2238/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.04.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Сидоренко І.П.

- ОСОБА_2

при секретарі Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Одеська міська рада про встановлення факту користування земельної ділянки та рішення селищної ради недійсним та його скасування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_5 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року,-

встановила:

В лютому 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся з вищевказаним позовом, який в подальшому в порядку ст. 31 ЦПК України вточнив та вказав, що він є сином ОСОБА_6, яка померла 30 липня 2010 року, яка під час життя отримала у користування земельну ділянку площею 0,2 га для озеленення та літнього будинку. Після смерті він тривалий час користувався вищевказаною земельною ділянкою, в подальшому він дізнався, що 26 вересня 2016 року ОСОБА_4 селищною радою Овідіопольського району Одеської області (далії по тексту селищна рада) було прийнято рішення № 997-УІ про влаштування дитячого та спортивного майданчику на цій земельній ділянці, яке на думку позивача було прийнято з порушенням діючого законодавства, а тому позивач просив встановити факт відкритого та добросовісного користувача земельною ділянкою за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності,6/11. Визнати рішення ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання, 35 сесії, № 997- VI від 26.09.2014 року «Про влаштувати дитячий та спортивний майданчик на земельній ділянці комунальної власності орієнтованою площею 0,1000 га., що належить до категорії земель житлової та громадської забудови і перебуває у запасі, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності, 6/2 (із виправленням адреси на наступну: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності,6/11) (далії по тексту спірна земельна ділянка).

В ході судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник селищної ради позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позову.

Третя особа до суду не зявилась.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Одеська міська рада про встановлення факту користування земельної ділянки та рішення селищної ради недійсним та його скасування задоволений частково.

Визнано рішення ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області У1 скликання, 35 сесії № 997- VI від 26.09.2014 року про влаштування дитячого та спортивного майданчику недійсним та його скасовано.

В іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межax доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином колегія суддів перевіряє законність рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Судом встановлено, що 16 травня 1969 року відповідно до рішення правління № 21 колгоспу ім. К. Лібнехта Овідіопольського району Одеської області (протоколу № 21) ОСОБА_6 була виділена земельна ділянка в розмірі 0,2 га., для озеленення та літнього типу будівлі (а.с. 19).

31 липня 2010 року ОСОБА_6 померла (а.с.22).

26 вересня 2014 року селищна рада прийняла рішення № 997- VI «Про влаштувати дитячий та спортивний майданчик на земельній ділянці комунальної власності орієнтованою площею 0,1000 га., що належить до категорії земель житлової та громадської забудови і перебуває у запасі, розташованої за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка» вул. Незалежності, 6/2 в подальшому з виправленням адреси на наступну: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича, ж/м «Чорноморка», вул. Незалежності, 6/11. Дане рішення було прийнято на підставі депутатського звернення від 21.08.2014 року, службової записки інженера - землевпорядника та іншої технічної документації.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги послався на те, що під час життя ОСОБА_6 та її син позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, належним чином користувались вищевказаною земельною ділянкою, що підтверджується технічним паспортом на завершене будівництво, яке розташоване за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, с. Мізікевича ж/м « Чорноморка», вул. Незалежності № 6/11.

На підставаі наведеного суд першої інстанції дійшов висновку, що селищна рада при здійсненні своїх повноважень в галузі земельних відносин повинні здійснювати свої управлінські функції, але ці функції з боку відповідача не були виконані, а тому відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 59 п.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що дане рішення є недійсним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_6 або ОСОБА_3 видавались будь-які документи на підставі яких у них виникло право власності або право постійного користування зазначеною земельною ділянкою.

Крім того зі змісту апеляційної скарги вбачається, що мати позивача, ОСОБА_6, як померла 30.07.2010 року, використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки на підставі рішення ОСОБА_4 селищної ради № 70 від 26.06.1998 року та за життя отримала у приватну власність в порядку безоплатної приватизації земельну ділянку для дачного будівництва площею 0,05 га, що підтверджується відміткою на 9-ій сторінці паспорта громадянина України, що був виданий на ім'я ОСОБА_6

Гр. ОСОБА_3 17 листопада 2014 року на особистому прийомі громадян селищним головою ОСОБА_4 селищної ради звертався із заявою про передачу йому безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,75 га, що нібито перебувала у його фактичному користуванні. Додатком до заяви була надана копія технічного звіту щодо виконання геодезичних робіт по зйомці меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Незалежності. 6/2. складений Одеською регіональною філією ДП «ЦДЗК».

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної або комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 нього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовний розмір. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) тощо.

На заяву позивача ОСОБА_4 селищна рада надала роз'яснення з приводу приведення поданих гр. ОСОБА_3 документів у відповідність до вимог чинного законодавства з метою подальшого їх розгляду в порядку, передбаченому законом органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, що здійснюють розпорядження земельними ділянками державної або комунальної власності, які знаходяться у відповідних адміністративно - територіальних межах населених пунктів.

Однак, повторної заяви про розгляд питання про передачу безоплатно у власність або в користування земельної ділянки гр. ОСОБА_3 до ОСОБА_4 селищної ради не надходило.

Зазначені обставини не спростовуються ні матеріалами справи ні позивачем ОСОБА_3

14.05.2015 року гр. ОСОБА_3 вже звертався з адміністративним позовом до ОСОБА_4 селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення 35 сесії VI скликання ОСОБА_4 селищної ради № 997-УІ від 26 вересня 2016 року.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 березня 2016 року у справі № 509/2249/15-а, що набрала законної чинності 15.03.2016 року, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення залишено без розгляду.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що під час життя ОСОБА_6 та її син позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, належним чином користувались вищевказаною земельною ділянкою є помилковим.

Що стосується висновку суду першої інстанції, що селищна рада при здійсненні своїх повноважень в галузі земельних відносин повинні здійснювати свої управлінські функції, але ці функції з боку відповідача не були виконані, а тому відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 59 п.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання, 35 сесії № 997 - VI від 26.09.2014 року про влаштування дитячого та спортивного майданчику є недійсним та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що даний висновок суду першої інстанції також є помилковим.

У відповідності до статті 83 Земельного кодексу України землі, які належать, на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно статті 122 Земельного кодексу України передача земельних ділянок у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб здійснюється відповідними сільськими, селищними, міськими радами.

Статтею 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст віднесемо, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б)передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; д) організація землеустрою; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства; й) вирішення земельних спорів.

Відповідно до положень пункту 34 статті 26 та підпункту 1) пункту а) частини першої статті 33 Закону України Про місцеве самоврядування в України до власних (самоврядних) повноважень селищних рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища відноситься підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад та згідно із положеннями цього Закону є їх правом, а не обов'язком.

Частиною першою статті 153 Земельного кодексу України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Положеннями статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення у справі, судом не було встановлено порушень Конституції та законів України з боку ОСОБА_4 селищної ради при прийнятті оскаржуваного рішення, а лише наведено в мотивувальній частині свого рішення норми та положення чинного законодавства, якими керувалась селищна рада при розгляді питання у сфері земельних відносин, що відноситься до виключної компетенції селищної ради, стосовно розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності на користь територіальної громади села Мізікевича для розміщення грального дитячого майданчика, із метою створення сприятливих умов для дозвілля і відпочинку мешканців населеного пункту.

При таких даних у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, необхідним рішення суду першої інстанції в частині визнання рішення ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання, 35 сесії № 997- VI від 26.09.2014 року про влаштування дитячого та спортивного майданчику недійсним і його скасування та стягнення з ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року в частині визнання рішення ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області У1 скликання, 35 сесії № 997- VI від 26.09.2014 року про влаштування дитячого та спортивного майданчику недійсним і його скасування та стягнення з ОСОБА_4 селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 551,20 грн. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

ОСОБА_7

ОСОБА_2