Справа № 461/2900/11 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/295/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: представника Кусого А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Кусого А.В. на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» в особі філії ЗАТ «ОТП Банк» у м. Львові, Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання недійсною частини Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року укладеного між Публічним Акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», встановлення факту нікчемності Договору в частині відступлення прав іпотекодержателя (заставодержателя) та визнання нового кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» таким, що прострочив виконання зобов'язання боржником, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним пункт 769 «Переліку Кредитних договорів, що входять до Кредитного портфелю» Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що стосується відступлення від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до позивача ОСОБА_3 за кредитним договором № СМ-SME600/022/2007 від 26.02.2007 року із змінами та доповненнями, з моменту його укладення.

Визнано нового кредитора - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» таким, що прострочив виконання зобовязання боржником - позивачем.

У задоволенні вимоги про встановлення факту нікчемності Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в частині відступлення Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» всіх прав Іпотекодержателя/заставодержателя за Договором Іпотеки/застави, що входять до Кредитного портфелю» Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з моменту його укладення, без застосування наслідків недійсності відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» 8,50 грн. судового збору та 120,00 грн. за інформаційно технічне забезпечення на користь ОСОБА_3.

Рішення суду оскаржив представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Кусий А.В.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є протиправним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що ОСОБА_3 свідомо вносила кошти на поточний рахунок з призначенням «поповнення поточного рахунку», а не «погашення кредиту» і внесені суми не співпадають з графіком погашення за кредитним договором, що свідчить про те, що клієнт не мала на меті реальне виконання умов договору та погашення кредиту. Зазначає, що за період від 27.12.2010 року по 26.11.2012 року позивачем поповнено поточний рахунок на суму 344 доларів США, хоча на погашення кредиту за вказаний період мало б бути сплачено 14 315,07 доларів США. Окрім того судом не взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором наданий відповідачем 2 з якого вбачається, що останнє погашення за кредитним договором ОСОБА_3 відбулося 12.05.2010 року. Отже, не можна визнати ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» таким, що прострочив виконання зобов'язання боржником, оскільки зобов'язання боржником не виконувалися ще з 12.05.2010 року. Крім того апелянт не погоджується з висновком суду про те, що ТзОВ «Факторинг Україна» могло скористатися правом передбаченим п.п.1.5.2.3 та п.п.2.2.3 кредитного договору, оскільки ТзОВ «Факторинг Україна» не є банком.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, що дає можливість апеляційному суду право у відповідності вимог ст..27, ч.2 ст.305 ЦПК України, розглянути справу у її відсутності. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Кусого А.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 26.02.2007 року, між ЗАТ «ОТП Банк» в особі начальника управління приватних клієнтів Філії ЗАТ «ОТП Банк» Пелеха ОТГ та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № CM-SME600/022/2007.

Предметом Кредитного договору було надання позивачу ОСОБА_3 кредит в сумі 41 725,00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань, передбачених вищезазначеним Кредитним договором, 26.02.2007 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем 1 ЗАТ «ОТП Банк», було укладено іпотечний договір № PM-SME600/022/2007, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1039. Предметом даного договору іпотеки є передача в іпотеку нерухомого майна, а саме: нежитлових приміщень загальною площею 46,1 (сорок шість цілих, одна десята) кв. м., розташованих в підвалі будинку за адресою АДРЕСА_1 .

22.04.2009 року року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено Додатковий договір № 1 «Про внесення змін та доповнень до договору іпотеки № РМ-SME600/022/2007», який також був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 1119. Предметом Додаткового договору № 1 було викладення окремих термінів Кредитного договору та п.п. 2.1.1 та ,2.1.2 ст. 2 Договору іпотеки в новій редакції.

Судом встановлено, що у грудні, 2010 року, під час внесення чергового платежу до каси ПАТ «ОТП Банку», позивачу стало відомо, що відповідно до умов Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк», що є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», право вимоги за Кредитним договором було передано від П AT «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Зі змісту Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року, видно, що він містить ознаки договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року передбачено, що грошова вимога до боржника уступається кредитором (ПАТ «ОТП Банк») в обмін на грошові кошти, які новий кредитор (ТОВ «ОТП Факторинг Україна») зобов'язалося сплатити останньому, тобто, за умовами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Судом встановлено, що починаючи від грудня 2010 року до 2012 року включно, під час внесення позивачем до каси ЗАТ «ОТП Банк» коштів у доларах США (валюті кредиту), відповідачі припинили зараховувати позивачу такі щомісячні платежі в погашення його кредитних зобов'язань, що підтверджується довідкою вих. № 1132 від 02.08.2013 року наданою ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» та роздруківкою руху коштів наданою до суду ЗАТ «ОТП Банк», у якій зазначено що від 27.01.2011 року (абз. 2 стор. 4 роздруківки) всі платежі позивача проводилися ЗАТ «ОТП Банк» з призначенням платежу: «поповнення поточного рахунку». У той же час, до 27.01.2011 року, тобто, до переходу від ЗАТ «ОТП Банк» до ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх прав кредитора згідно з оспорюваним договором купівлі-продажу кредитного портфелю, призначення платежів отриманих від позивача зазначалося: «Внесок готівки на поточний рахунок», «Поповнення поточного рахунку для погашення кредиту» або «часткова оплата прострочених відсотків ОСОБА_3 за Кредитним договором № CM-SME600/022/2007 від 26.02.2007 р.».

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 районний суд виходив з того, що з моменту укладення відповідачами оспорюваного правочину, позивач був позбавлений можливості виконувати кредитний договір з підстав відмови відповідачів зараховувати сплачені позивачем кошти у валюті кредиту на відповідний рахунок.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_3 в частині встановлення факту нікчемності Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» районний суд прийшов до висновку про те, що доказів, що свідчили б про порушення її прав при укладенні Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року в частині відступлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх прав Іпотекодержателя/заставодержателя за Договором Іпотеки/застави не представлено та доводів про це не наведено.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письморо повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 613 ЦК України кредитор, вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання боржником, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать операції з факторингу.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг).

Згідно з п. 13 Положення "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг", затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 вносила кошти на поточний рахунок з призначенням «поповнення поточного рахунку», а не «погашення кредиту» свідчить про те, що клієнт не мала на меті реальне виконання умов договору та погашення кредиту, колегія суддів вважає необгрунтованим виходячи із наступного.

Згідно листа ПАТ «ОТП Банк» вих. № 600-01-11/217 від 08.02.2011 року, в якому ЗАТ «ОТП Банк» повідомляє позивача про передачу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та зазначає порядок подальшого обслуговування кредиту: «Боргові зобов'язання сплачуються шляхом внесення грошових коштів на ваш поточний (транзитний) рахунок, відкритий в банку».

Як встановлено матеріалами справи, єдиний поточний рахунок для ОСОБА_3 був відкритий ЗАТ «ОТП Банк» на підставі укладеного між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» договору № 600/743/07 від 26.02.2007 року про відкриття поточного рахунку № 26 20 5 001 733 122.

Окрім того п.п. 1.5.2.3. Кредитного договору передбачено, що: «Договірне списання може здійснюватися з будь-якого рахунку Позичальника, відкритого у банку, реквізити якого відомі Сторонам, зокрема з Поточного рахунку...».

Судом встановлено, що кошти сплачені ОСОБА_3 протягом 2011 - 2012 років у валюті кредиту (344,00 долари США) для погашення кредиту, ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняті не були, і 13.05.2014 року ці кошти були повернуті позивачу, що підтверджується заявою про виплату готівки № 600T0012RK виданою ЗАТ «ОТП Банк».

Доводи апелянта про те, що районним судом не взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором наданий відповідачем 2 з якого вбачається, що останнє погашення за кредитним договором ОСОБА_3 відбулося 12.05.2010 року, колегія суддів не бере до уваги, оскільки ця обставина не стосується предмету спору (доказування), яким не встановлюється наявність або відсутність заборгованості по кредиту та її розмір, а відтак - не підлягає встановленню при ухваленні судового рішення.

Твердження представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Кусого А.В. в апеляційній скарзі про те, що він не погоджується з висновком суду про те, що ТзОВ «Факторинг Україна» могло скористатися правом передбаченим п.п.1.5.2.3 та п.п.2.2.3 кредитного договору, оскільки ТзОВ «Факторинг Україна» не є банком, колегія суддів вважає необгрунтованим виходячи із наступного.

Відповідно до умов оскаржуваного договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10.12.2010 року укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», до останнього перейшли всі права та обов`язки за кредитним та забезпечувальними договорами про що було відомо ОСОБА_3, що підтверджується копією листа вих..№6000-01-11/78 від 20.01.2011 року від ПАТ «ОТП Банк», згідно якого «У зв`язку із відступленням прав за вищевказаним договором кредиту до Фактора перейшли всі права банку як сторони за договором кредиту, які виникли на підставі вищевказаного Договору кредиту в обсязі і на умовах, що існували на момент набрання чинності договором купівлі-продажу кредитного портфелю.»

Колегія суддів вважає, що вищезазначені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак підстави для його скасування чи зміни відсутні, оскільки таке ухвалене у відповідності до вимог ст..ст.213-214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо взнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - Кусого А.В. - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді