Справа № 464/3633/17 Головуючий у 1 інстанції: Радченко Е.А.
Провадження № 22-ц/783/5742/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і ОСОБА_2,

при секретарі Куцик І.Б.

з участю представника ПАТ "Львівгаз" ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 10 серпня 2017 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документа,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 10 серпня 2017 року в задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Львівгаз" відмовлено.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржило Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Львівгаз". Вважає ухвалу незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертає увагу, що суд не врахував той факт, що згідно ч.1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" 1999 року, копії постанов державного виконавця та інших документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов"язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Також вважає, що суд не врахував, що жодного доказу надсилання постанови про повернення виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення державний виконавець не надав. Окрім цього, державний виконавець проігнорував покладений законом обов"язок по перевірці майнового стану боржника. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 10 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ "Львівгаз" ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації /ПАТ/ "Львівгаз" не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів виконавчого провадження та Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень встановлено, що державний виконавець провів виконавчі дії, що спрямовані на розшук майна боржника, однак, такого майна не виявлено, у звязку з чим стягнути борг не виявилось можливим.

На покликання стягувача ПАТ "Львівгаз" про те, що державний виконавець не застосував такого заходу впливу на боржника, як обмеження права на виїзд за кордон, суд розяснив, що застосування такого заходу впливу можливе лише в разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, однак, так як виконавче провадження знищено 24.02.2017 року, суд не в змозі перевірити наявність чи відсутність обставин, що свідчать про ухилення боржника від виконання рішення.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні заходи з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Повернення виконавчого документа відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін виконавчого провадження.

ПАТ "Львівгаз" мало можливість бути обізнаним про хід виконавчого провадження шляхом пошукових запитів у Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, проте не виявило зацікавленості в цьому протягом трьох років та п"яти місяців, тому подання скарги після спливу трьох років та п"яти місяців, заявник не виявив належної зацікавленості у розгляді справи.

Перевіривши матеріали справи та докази досліджені судом, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Нормами Конституції України (ст.ст. 124, 129) і ЦПК України (ст. 14) визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Зважаючи на те, що спірні правовідносини виникли в момент дії Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV, саме такий застосовується при розгляді даної справи.

Згідно із ст.1 Закону України "Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закон України "Про виконавче провадження" сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 24.09.2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 464/3060/13-ц та боржникам надано строк до 01.10.2013 року для добровільного виконання рішення. Ця обставина підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень. Крім того, з реєстру вбачається, що згідно з відповіді ДАІ боржник транспортними засобами не володіє; при виході за адресою проживання боржника ліквідного майна не виявлено, про що складено відповідний акт; встановити місце праці боржників виявилося неможливим.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, державним виконавцем було проведено виконавчі дії, що спрямовані на розшук майна боржника, проте, такого майна виявлено не було, у звязку з чим стягнути борг не виявилось можливим.

30.12.2013 року державним виконавцем винесено ухвалу про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження".

Звертаючись із скаргою на дії державного виконавця представник стягувача ПАТ "Львівгаз" покликаючись на процесуальні порушення, допущені державним виконавцем, свої доводи щодо незгоди із постановою про повернення виконавчого документа стягувачу фактично зводив до того, що державним виконавцем не проведено усіх необхідних дій з приводу виявлення майна у боржника та не надіслання відповідної постанови стягувачу.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції повинен перевірити чи було прийнято або вчинено оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність відповідно до вимог закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження та чи були порушені права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що підставою для винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві є відсутність у боржника майна.

Згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, вбачається, що згідно з відповіді ДАІ боржник транспортними засобами не володіє; при виході за адресою проживання боржника ліквідного майна не виявлено, про що складено відповідний акт; встановити місце праці боржників виявилося неможливим.

Судом першої інстанції звернуто увагу, що за вимогами п.7 ст.5 Закону, якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на житло боржника чи земельну ділянку не здійснюється.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належними доказами доведено те, що державний виконавець провів усі виконавчі дії, що спрямовані на розшук майна боржника, однак такого не виявлено, у звязку з чим стягнути борг не виявилось можливим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що в ході виконавчого провадження державним виконавцем вжито усі необхідні заходи з метою належного виконання судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, а повернення виконавчого документа відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, про що внесено відомості до Єдиного реєстру виконавчих проваджень, доступ до якого має кожна зі сторін виконавчого провадження.

Подання скарги після спливу більш як трирічного строку з дня передачі судового наказу на виконання, не може свідчити про добросовісне виконання ПАТ "Львівгаз" своїх прав сторони виконавчого провадження.

При постановленні оскаржуваної ухвали, судом враховано рішення Європейського Суду з прав людини в справі "Каракуця проти України" (Karakutsya v. Ukraine, 18986/06, 16.02.2017 року), яким не встановлено порушення права доступу до суду, у звязку з тим, що заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді справи протягом одного року та восьми місяців.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що державним виконавцем в ході примусового виконання судового наказу №464/3060/13-ц, виданого 01.04.2013 року Сихівським районним судом м.Львова вжито всіх заходів передбачених чинним законодавством України.

Окрім цього, державним виконавцем вжито усіх заходів щодо виконання судового наказу, а саме розшуку майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, з приводу яких Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації /ПАТ/ "Львівгаз" зазначає, що такі державним виконавцем не вжито.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації /ПАТ/ "Львівгаз" правильності висновків суду не спростовують.

З врахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 10 серпня 2017 року такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, в зв"язку з чим, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації /ПАТ/ "Львівгаз" слід відхилити, а ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації /ПАТ/ "Львівгаз" - відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 10 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

ОСОБА_2