смт.Короп 19 грудня 2017 року
Коропський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого - судді Балаби О.А.,
при секретарі Редько А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 735/1112/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом,
22.09.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення права користування житловим будинком. В обґрунтування позову зазначає, що спірний житловий будинок в с. Риботин, вул. Миру, 6, Коропського району, Чернігівської області належить йому на праві власності. З відповідачкою тривалий час разом не проживають, шлюбні відносини припинені задовго до розірвання шлюбу, а в 2010 році шлюб рішенням Коропського районного суду Чернігівської області було розірвано. Оскільки ОСОБА_2 не проживає у спірному будинку з 2014 року вона втратила право користування житлом.
У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить задовольнити. Крім того пояснив, що спірний будинок було придбано ним особисто, але в період шлюбу, однак оскільки відповідачка з 2014 року в будинку не проживає, це є підставою для позбавлення її права користування житлом.
Відповідачка у судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно. У звязку з чим, суд за згодою позивача постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3, що є сином сторін підтвердив, що його мати ОСОБА_2 з 2014 року у спірному будинку не проживає.
Заслухавши пояснення, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного..
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.04.1988 року по 07.10.2010 року. Від шлюбу сторони мають двох синів, які є повнолітніми.
16.07.1990 року ОСОБА_1 придбав житловий будинок, розташований в с. Риботин, Коропського району, Чернігівської області, вул. Леніна, 6, уклавши договір купівлі-продажу, який посвідчений секретарем Риботинської сільської ради народних депутатів та зареєстрований у виконкомі Риботинської сільської ради народних депутатів за № 4.
Довідкою Риботинського старостинського округу Коропської селищнї ради від 09.10.2017 року за № 893 підтверджується, що у спірному будинку зареєстровані відповідачка ОСОБА_2 та син ОСОБА_3
Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя та зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що житловий будинок за адресою с. Риботин, вул. Миру, 6, Коропського району, Чернігівської області в розумінні глави 8 СК України є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя - сторін по справі, оскільки придбана ОСОБА_1 під час шлюбу з відповідачкою.
Положення ст. 68 Сімейного кодексу України вказують на те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, і розпорядження ним здійснюється за взаємною згодою співвласників. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи вищевикладене керуючись статтями 60, 61, 68 Сімейного кодексу України, статтями 12, 81, 280, 284 ЦПК України суд,
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення виготовлено 21.12.2017 року.
Суддя: Балаба О. А.