АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/4441/17 Головуючий у 1-й інстанції Піхур О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Панченка М.М.

суддів Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: первинна профспілкова організація державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за вимушений прогул,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП«АМПУ») і просив винести рішення, яким поновити його на посаді провідного юрисконсульта відділу організації процедур закупівель служби організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ».

Зазначав, що відповідачем 16.04.2015 року видано наказ за №121-к 3-1 «Про припинення трудового договору», згідно якого позивача незаконно звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України у зв»язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Просив поновити його на роботі на указаній посаді, стягнути середній заробіток за вимушений прогул по день ухвалення рішення/т.1 а.с.1-9,37-46/.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року у задоволенні позову відмовлено/а.с.101-105/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги /а.с.108-114/.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1, відповідно до Наказу №2-к від 13.06.2013 року був працевлаштований в ДП «АМПУ» за трудовим договором на невизначений строк на посаді провідного юрисконсульта організації процедур закупівель служби організації закупівель та здійснення договірної роботи ДП «АМПУ» /а.с.24/.

Місцем виконання трудових обов»язків позивачабуло визначено приміщення Міністерства інфраструктури по пр.Перемоги,№14 у м.Києві.

23.01.2015 року по ДП «АМПУ» винесений наказ №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників», згідно якого, з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ» та забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМПУ» шляхом розміщення їх робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «АМПУ» у м.Одесі, а також забезпечення економного та раціонального використання матеріальних та фінансових ресурсів підприємства /а.с.10-11/.

Із змісту цього наказу передбачалось переведення підрозділів та робочих місць працівників апарату управління ДП «АМПУ» до приміщень будівлі ДП «АМПУ» за адресою м.Одеса, вул.Ланжеронівська,№1.

На виконання п.3 цього наказу позивача ОСОБА_1 було повідомлено під особистий підпис про зміни в організації виробництва, зміну істотних умов праці передбаченого зазначених наказом від 23.01.2015 року №18-к.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зімну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Таким чином, позивачу було запропоновано продовжити виконання своїх трудових обов»язків, відповідно до укладеної сторонами трудової угоди із збереженням заробітної плати та режиму роботи з розташуванням робочого місця у м.Одесі.

Як слідує із матеріалів справи, в іншому провадженні, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02.03.2016 року залишено в силі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12.05.2015 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 4.11.2015 року, якими наказ №18-к від 23.01.2015 року, винесений ДП «ПУ» «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» визнано законним /а.с.61-64/.

Оскільки позивач відмовився добровільно змінювати місце виконання своїх трудових обов»язків, згідно наказу №121к 3-1 від 16.04.2015 року «Про припинення трудового договору» позивача звільнено з роботи за п.6 ст.36 КЗпП, підставою якого послужила відмова від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, а також відмова від продовження роботи у зв»язку зі зміною істотних умов праці.

Відповідно до роз»яснень викладених у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992 року із послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» слідує, що припинення трудового договору за п.6 ст.36 КЗпП при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо).

Колегія суддів вважає, що наказ №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» свідчить саме про те, що підприємство має намір здійснити удосконалення реорганізації робочих місць шляхом їх розміщення поблизу виробничих потужностей, які, в основному, концентруються у м.Одесі, що дає підприємству фінансову вигоду та більш активний і безпосередній контакт з виробництвом, оптимізує управлінську діяльність та забезпечує більш досконалу організацію управління відокремленими підрозділами цього державного підприємства.

З боку керівництва ДП «АМПУ» на виконання вище зазначеного наказу №18-к «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці працівників» є логічним переведення провідного юрисконсульта ОСОБА_1 для виконання своїх трудових обов»язків у м.Одесу, викликане саме з цією метою.

У зв»язку з цим, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що його звільнення за п.6 ст.36 КЗпП не пов»язане із змінами в організації виробництва і праці та зміною істотних умов праці в ДП «АМПУ».

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

З огляду на вищевикладене та керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: