Справа № 155/1137/17 Провадження № 22-ц/773/1628/17 Головуючий у 1 інстанції: Чонка В.В.
Категорія: 54 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року місто ОСОБА_1

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» про скасування розпорядження міського голови, визнання незаконним розірвання контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, за апеляційними скаргами відповідача ОСОБА_6 міської ради на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року та додаткове рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 29 березня 2016 року його було прийнято на посаду директора КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» згідно контракту № 108, який підписано ОСОБА_6 міським головою та ОСОБА_2. Додатковою угодою № 2 від 23 лютого 2017 року за результатами прийнятого та погодженого виконавчим комітетом річного звіту підприємства термін дії контракту було продовжено до 30 березня 2020 року. 29 червня 2017 року розпорядженням секретаря міської ради ОСОБА_2 було звільнено з посади директора ОСОБА_6 підприємства електротранспорту у звязку з вимогою профспілкової організації (п.4 ст.36 КЗпП України), та на підставі листа Міністерства інфраструктури України від 21.06.2017 року №5912/10/10-17. Позивач також покликається на те, що Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» не брала участі у прийнятті та підписанні Колективного договору, який діяв на момент звільнення ОСОБА_2, а також і при підготовці та підписанні Колективного договору, що діє на даний момент. Також, дана профспілка не уповноважена всім колективом на представлення інтересів колективу. Отже, дана вільна профспілка не вправі була ставити питання щодо звільнення директора. В розпорядженні секретаря міської ради не вказано будь-яких порушень трудового законодавства директором підприємства, чим порушено право звільненого знати, що саме стало підставою його звільнення та можливість заперечення тих чи інших обставин. Зазначає, що було порушено процедуру звільнення керівника підприємства. Розпорядження про звільнення було написано 29 червня 2017 року і згідно із ним директора звільнено 29 червня 2017 року. Проте, як 29 червня 2017 року так і 30 червня 2017 року директором ОСОБА_2 повністю виконувалися трудові обовязки, зокрема розписувалася кореспонденція, вирішувалися фінансові питання, зокрема виплати заробітної плати (а це і перерахунки коштів через банк), також інші виробничі питання.

Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив скасувати розпорядження міського голови № 610-рб від 29 червня 2017 року, визнати незаконним розірвання контракту № 108 від 29 березня 2016 року та Додаткової угоди № 2 від 23 лютого 2017 року, поновити його на посаді директора КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту», стягнути з ОСОБА_6 міської ради на його користь грошові кошти в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50000 (пятдесят тисяч гривень), допустити негайне виконання рішення в частині поновлення його на посаді та стягнення середнього заробітку за місяць.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року позов задоволено частково.

Ухвалено скасувати розпорядження ОСОБА_6 міського голови № 610-рб від 29 червня 2017 року.

Визнати незаконним розірвання контракту № 108 від 29 березня 2016 року та Додаткової угоди № 2 від 23 лютого 2017 року.

Поновити ОСОБА_2 на посаді директора КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту».

Стягнути з ОСОБА_6 міської ради в користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з ОСОБА_6 міської ради в користь ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) гривень завданої моральної шкоди.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_6 міської ради в користь держави 2560 (дві тисячі пятсот шістдесят) гривень судового збору.

Додатковим рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року ухвалено поновити ОСОБА_2 на посаді директора КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» з 30 червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_6 міської ради в користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 30 червня 2017 року по 06 листопада 2017 року в сумі 81697 гривень 98 копійок з включенням сум відрахування.

В апеляційних скаргах відповідач ОСОБА_6 міська рада, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просила рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року та додаткове рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Колективний договір Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» не підписувала, будь-якого іншого документа представляти інтереси трудового колективу дана профспілка суду не надала, а отже, не була уповноважена представляти інтереси колективу. З врахуванням наведеного прийшов до висновку, що відповідач при звільненні позивача порушив ряд норм трудового законодавства, а саме ст.ст. 12, 36, 45, 47, 116 КЗпП України, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Звільняючи ОСОБА_2 з посади відповідач умисно порушив право позивача на працю, яке встановлене та гарантоване Конституцією України.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи і зроблені з порушенням норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 березня 2016 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду директора КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» згідно Контракту № 108, який підписано ОСОБА_6 міським головою (ОСОБА_7) та ОСОБА_2. Додатковою угодою № 2 від 23 лютого 2017 року за результатами прийнятого та погодженого виконавчим комітетом річного звіту підприємства термін дії контракту було продовжено до 30 березня 2020 року (а.с. 21-28). 29 червня 2017 року розпорядженням секретаря міської ради ОСОБА_2 було звільнено з посади директора ОСОБА_6 підприємства електротранспорту у звязку з вимогою профспілкового органу (п. 4 ст. 36 КЗпП України) та на підставі листа Міністерства інфраструктури України від 21.06.2017 року № 5912/10/10-17 (а.с. 20, 110 т. 1).

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» профспілки, їх об'єднання мають право представляти інтереси своїх членів при реалізації ними конституційного права на звернення за захистом своїх прав до судових органів, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також міжнародних судових установ.

Усі профспілки рівні перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки (ст.10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»).

Як вбачається з матеріалів справи на підприємстві діє дві профспілкові організації: первинна профспілкова організація КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» Професійної спілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України, яка є стороною Колективного договору та первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України Комунального підприємства «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту», яка діє на підставі Статуту, затвердженого установчими зборами засновників Протоколом № 1 від 11.02.2016 року та зареєстрованого ОСОБА_6 міським управлінням юстиції Волинської області Реєстраційний № 84 від 19 квітня 2016 року.

Директору підприємства ОСОБА_2 було відомо про створення первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Комунального підприємства «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту», однак він вважав, що дана профспілка є малочисельною(3-4 члени), нею не сплачувалися членські внески, не підписувався Колективний договір, а тому дана профспілка не може бути представником трудового колективу і звертатися з поданням до власника або уповноваженого ним органу про розірвання контракту з керівником підприємства.

На спростування тверджень сторони позивача про малочисельність створеної профспілки представником третьої особи апеляційному суду надано Протокол № 1 засідання профкому первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» від 4 червня 2017 року про прийняття до даної профспілкової організації 16 працівників підприємства.

Вирішуючи спір, на порушення вказаних норм права, суд першої інстанції не врахував того, що на підприємстві можуть діяти кілька профспілок, які є рівними перед законом і мають рівні права щодо здійснення представництва та захисту прав і інтересів членів профспілки, не звернув уваги на те, що КЗпП України не передбачено, що вимога про звільнення в разі порушення законодавства про працю, умов колективного договору керівником може бути заявлена лише тією профспілкою, яка була стороною колективного договору.

Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Відповідно до ст. 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Якщо власник або уповноважений ним орган, або керівник, стосовно якого пред'явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

У разі, коли рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) не виконано і не оскаржено у зазначений строк, виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) у цей же строк може оскаржити до суду діяльність або бездіяльність посадових осіб, органів, до компетенції яких належить розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації.

Пунктом 9 ст. 247 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації приймає рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», законодавство про працю, не виконує зобов'язань за колективним договором, допускає інші порушення законодавства про колективні договори.

Таким чином, підставою предявлення органом профспілкової організації підприємства, установи, організації, профспілки, створеної працівниками одного підприємства, установи, організації вимоги про розірвання трудового договору з керівником є порушення законодавства про працю, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ухилення від участі в переговорах щодо укладення або зміни колективного договору, невиконання зобовязань за колективним договором, інші порушення законодавства про колективні договори.

При цьому, розірвання трудового договору з керівником підприємства, установи, організації на підставі вимоги виборного органу первинної профспілкової організації за наявності обставин, визначених ч. 1 ст. 45 КЗпП України є обовязком власника або уповноваженого ним органу.

Закон надає право і керівникові, щодо якого висунуто вимогу про звільнення, і власникові (уповноваженому ним органу) оскаржити до суду рішення виборного органу первинної профспілкової організації. Граничний строк для звернення до суду два тижні з дня отримання рішення. При оскарженні такої вимоги в суді його виконання призупиняється до винесення судом рішення.

Так, як встановлено судом, 05 червня 2017 року відбулося засідання профкому первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» на якому було зазначено про порушення позивачем трудового законодавства, а саме: невиплата заробітної плати працівникам та незаконне звільнення з роботи водія ОСОБА_5, а також прийнято рішення визнати роботу директора підприємства ОСОБА_2 вкрай незадовільною та такою, що шкодить та негативно впливає на організацію діяльності підприємства в цілому, звернутись до секретаря Луцької міської ради з вимогою розірвати контракт між міською радою та ОСОБА_2 (а.с. 102-103).

06 червня 2017 року профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» було направлено звернення секретарю Луцької міської ради з вимогою про розірвання контракту між ОСОБА_6 міською радою та ОСОБА_2В.(а.с. 95).

Процедура звільнення керівника підприємства передбачена наказом Міністерства інфраструктури України № 516 від 10.12.2015 року відповідно до якого звільнення керівника має бути погоджено із Міністерством інфраструктури України. 26 червня 2017 року на адресу ОСОБА_6 міської ради надійшов лист Міністерства інфраструктури України від 21 червня 2017 року № 5912/10/10-17 про погодження звільнення з посади ОСОБА_2. Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що його звільнення не погоджено з Міністерством інфраструктури України з покликанням на лист № 2895/10/14-17 від 29.06.2017 року про непогодження його звільнення, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, він надійшов до міської ради після прийняття рішення про розірвання контракту з ОСОБА_2 та правового значення для вирішення справи немає.

Також судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 14 червня 2017 року стало відомо про прийняття первинною профспілковою організацією Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» рішення від 05 червня 2017 року про вимогу щодо розірвання з ним контракту у звязку з порушенням законодавства про працю та направлення відповідного звернення на адресу ОСОБА_6 міської ради.(а.с. 84). Дана обставина позивачем не заперечувалась.

За змістом Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 45 КЗпП України рішення профспілкового органу, в якому порушено вимогу про розірвання трудового договору (контракту) з керівником підприємства, установи або організації оскаржуються в судовому порядку. Саме при розгляді цього спору встановлюються обставини щодо порушення керівником підприємства законодавства про працю та законність прийнятого рішення виборним органом профспілкової організації щодо вимоги розірвання контракту з керівником підприємства та повноваження профспілкового органу.

Разом з тим, ОСОБА_2, будучи ознайомленим з рішенням первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» про розірвання з ним контракту, вважаючи, що дана профспілка не має повноважень на звернення до уповноваженого органу з вимогою про розірвання контракту, не скористався своїм правом на оскарження такого рішення в судовому порядку у двотижневий строк відповідно до ч. 2 ст. 45 КЗпП України. У звязку з цим, ОСОБА_6 міська рада зобовязана була виконати вимогу виборного органу профспілки щодо звільнення керівника. За наявності чинного рішення первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» про вимогу розірвати контракт з керівником підприємства ОСОБА_2, є передчасними позовні вимоги про скасування розпорядження міського голови, визнання незаконним розірвання контракту та поновлення на роботі позивача.

За змістом ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав належних та беззаперечних доказів, які б свідчили про дотримання ним законодавства про працю та спростування обставин(невиплата заробітної плати працівникам та незаконне звільнення з роботи водія ОСОБА_5Д.), що стали підставою для звернення профспілкового комітету первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» з вимогою про розірвання контракту з керівником підприємства ОСОБА_2.

Крім того, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не до тієї особи, яка має відповідати за цими позовними вимогами, оскільки позов предявлений тільки до ОСОБА_6 міської ради, в той час як нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснювалася КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту», як окремою юридичною особою, яке не залучено до участі в справі в якості співвідповідача.

За таких обставин, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про скасування розпорядження міського голови, визнання незаконним розірвання контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ОСОБА_6 міської ради.

З врахуванням вищенаведеного та встановлених обставин справи не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди, яка є похідною від позовної вимоги про поновлення на роботі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що у звязку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_6 міської ради задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 06 листопада 2017 року та додаткове рішення Горохівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_6 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Первинна профспілкова організація Вільної профспілки залізничників України КП «ОСОБА_6 підприємство електротранспорту» про скасування розпорядження міського голови, визнання незаконним розірвання контракту, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді