Дата документу 13.12.2017 Справа № 554/7180/16-ц
Провадження № 2/554/570/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року

Октябрський районний суд міста Полтави

у складі: головуючого судді Кулешової Л.В.,

при секретарях судового засідання Ткаченко А.К., Колесніченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

05 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21 червня 2010 року з відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 3600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Але відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість станом на 31 липня 2016 року : за кредитом у сумі 2718,43 грн., за процентами 6511,40 грн., за пенею та комісією 1698,75 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 546,43 грн., а всього заборгованість у сумі 11975,01 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що строк позовної давності та дії картки не сплинув. Відповідач на протязі дії договору вносив кредитні кошти та строк давності переривався. Свої зобовязання відповідач не виконав. Сума у 1698,75 грн., зазначена у позовній заяві та розрахунку як пеня та комісія, є нарахованою пенею за порушення зобовязань за кредитним договором.

Відповідач з позовом не погодився та надав суду пояснення про те, що з його картки позивачем здійснювалися відрахування в рахунок погашення кредиту, кредитні кошти він повернув.

Представник відповідача з позовом не погодилася та просила застосувати строк позовної давності щодо вимог про стягнення тіла кредиту та стягнути заборгованість в межах строку позовної давності. Крім того, просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення штрафів, оскільки це є подвійною відповідальністю з нарахованою пенею та просила зменшити розмір пені, враховуючи матеріальний стан відповідача та те, що він є інвалідом 2 групи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст..1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2010 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та відповідач уклали кредитний договір , згідно з яким Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 3 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом ( а.с.7-32) .

Згідно з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

Відповідно до ст..526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, з якими відповідач був ознайомлений при укладенні договору, та з якими погодився, при порушенні клієнтом строку платежів по любому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно з наданим позивачем розрахунком ( а.с.4-6) за позивачем рахується заборгованість : за кредитом у сумі 2718,43 грн., за процентами за користування кредитом 6511,40, пеня та комісія 1698,75 грн., штраф ( фіксована частина) 500 грн., штраф ( процентна складова) 546,43 грн., а всього заборгованість на загальну суму 11975,01 грн.

У судому засіданні представник позивача вточнила, що 1698,75 грн. - це сума нарахованої пені.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував свої зобовязання за кредитним договором, не повернув кредитні кошти, а тому суд вважає стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у сумі 2718,45 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 6511,40 грн.

Посилання відповідача на ту обставину, що він сплатив кредитні кошти, суд вважає безпідставним, так як в порушення вимог ст.60 ЦПК України відповідачем та його представником не надані належні та допустимі докази щодо виконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором в повному обсязі.

Представник відповідача просила застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що кредитний договір було укладено 21 червня 2919 року, в той час, як позивач звернувся до суду з позовом 05 вересня 2016 року після спливу трирічного строку.

У відповідності до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month).

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» на а.с. 115 відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н від 21 червня 2010 року, за яким було надано кредитні картки : № 289533 , дата відкриття 21 червня 20-10 року, термін дії січень 2014 року; № 531678, дата відкриття 12 лютого 2014 року, термін дії жовтень 2017 року.

Як вбачається з довідки про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», підписаної відповідачем 21 червня 2010 року, розмір щомісячних платежів складає 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним ( а.с.8).

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідачем періодично здійснювалися платежі, в тому числі і у сумі більше , ніж 7% від суми заборгованості ( а.с.4-6).

Відповідач та представник відповідача посилалися на ту обставину, що погашення заборгованості здійснювалося відповідачем не добровільно, а шляхом списання коштів з пенсійної картки.

Проте, згідно з випискою про рух коштів на а.с.84-97 відповідачем здійснювалися платежі шляхом поповнення карткового рахунку : 25.09.2010 року, 11.08.2011 року, 08.10.2011 року, 05.01.2013 року, 22.02.2013 року, 08.03.2013 року, 12.02.2014 року 10.04.2014 року, 07.07.2014 року, 06.08.2014 року, 12.11.2014 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем заявлено позовні вимоги в межах строку позовної давності.

Щодо стягнення з відповідача пені у сумі 1698,75 грн., та штрафів у сумі 500 грн. ( фіксована частина) та у сумі 546,43 грн. ( процентна складова) суд зазначає наступне.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Згідно зі ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Беручи до уваги, що позивачем ставляться вимоги щодо одночасного стягнення з відповідача пені та штрафів, а тому суд вважає відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача штрафів усумі 500 грн. ( фіксована частина) та у сумі 546,43 грн. ( процентна складова).

У судовому засіданні представник відповідача зазначила, що відповідач є інвалідом другої групи, витрачає кошти на лікування , а тому просить зменшити розмір пені.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Беручи до уваги, що відповідач є інвалідом 2 групи, витрачає кошти на лікування, враховуючи його матеріальне становище, суд вважає за можливе зменшити розмір пені та стягнути пеню у розмірі 100 грн.

Таким чином , з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 2718,43 грн., за процентами 6511,40 грн., пеня 100 грн., а всього 9329,83 грн.

Щодо відшкодування позивачу судового збору суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є інвалідом другої групи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Така позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 1 березня 2017року у справі № 6-152цс17.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору, а тому понесені позивачем судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного, керуючись ст..ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитом у сумі 2718,43 грн., за процентами 6511,40 грн., пеню 100 грн., а всього 9329,83 грн., у задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя : Л.В.Кулешова