справа №619/3765/17
провадження №2/619/1926/17
РІШЕННЯ

іменем України

11 грудня 2017 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю секретаря судового засіданняОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про визнання права власності, -

встановив

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, в якому після уточнення просила визнати право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Городня №40. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 31 травня 2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вулиця Городня №40, розташований на земельній ділянці площею 1500 м2. Вказаний житловий будинок належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Малоданилівською селищною радою Дергачівського району Харківської області 29.03.2005 на підставі рішення виконкому Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 10.03.2005 за №85 та зареєстрованого 29.03.2005 Комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвенрос» за реєстровим №1548 в реєстровій книзі №9, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6859878 від 29.03.2005, реєстраційний №10280058. На теперішній час позивач є власником зазначеного житлового будинку відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7480778 від 09.06.2005. З метою переоформлення земельної ділянки під домоволодінням на своє імя позивач отримала рішення Малоданилівської селищної ради від 22.09.2009 та дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовно площею 0,2200 га, в тому числі 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства в смт Мала Данилівка по вул. Городній №40. На виконання зазначеного рішення було розроблено технічну документацію із землеустрою, складено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки. Однак, 30.06.2017 позивач отримала відмову у внесенні відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

У судове засідання представник Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області не зявився, селищний голова ОСОБА_5 подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за відсутності представника селищної ради на розсуд суду.

У судове засідання відповідач ОСОБА_4 не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що з вимогами позовної заяви згоден, заперечень проти задоволення позову не має, справу просить розглядати у його відсутність.

У судове засідання позивач ОСОБА_3 не зявилася, подала до суду заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити, справу просила розглядати у її відсутність.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Згідно рішення виконкому Малоданилівської селищної Ради народних депутатів №334 від 14.12.1999 на підставі ЗК України і Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року ОСОБА_4 передано безкоштовно у априватну власнсіть земельну ділянку площею 0,15 га для житлового будівництва в селищі Мала Данилівка.

Згідно договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №837, посвідченого приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6, ОСОБА_4 подарував дружині, а ОСОБА_3 прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область Дергачівський район селище ОСОБА_7 вул. Городня №40, розташований на земельній ділянці площею 1500 м2.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7480778 від 09.06.2005 року, на підставі договору дарування №837 від 31.05.2005 ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Городня №40, приватна форма власності.

Рішенням Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області ХLУІІ сесії V скликання від 22.09.2009 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку орієнтовно площею 0,2200 га, в т.ч. 0,1500 га для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства в смт Мала Данилівка по вул. Городній №40 в організації, що мають відповідний дозвіл (ліцензія).

Всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, зясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних мотивів.

Згідно ч.2 ст.373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п.а) ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Згідно ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

За положеннями ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.37 своєї Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року дав судам розяснення, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Рішенням державного кадастрового реєстратора №РВ-017 від 30.06.2017 ОСОБА_3 відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у звязку з невідповідністю документів вимогам, установленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядок ведення Державного земельного кадастру, а саме: форма власності земельної ділянки визначена не вірно, Малоданилівська селищна рада не є розпорядником земель за межами населених пунктів.

Згідно ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Також ч.1 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Позивач набула право власності на жилий будинок, який розташований за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Городня №40, та який знаходиться за спірній земельній ділянці.

У підпункті ґ) п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз'яснено, що при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК України, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК України Законом України від 27 квітня 2007 р. №997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни

її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки,

яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В

разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК України і статті 120 ЗК України в редакції Закону України від 05.11.2009 №1702-VI.

На час укладання договору дарування житлового будинку, ОСОБА_4 був власником спірної земельної ділянки на підставі рішення виконкому Малоданилівської селищної Ради народних депутатів №334 від 14.12.1999, яке було видано згідно положень Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року.

Відповідно до п.7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України у постанові №6-31цс12 від 30 травня 2012 року зазначив, що пунктом 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Таким чином, ОСОБА_8 набула право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, що розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Городня №40, оскільки відповідно до договору дарування набула право власності на житловий будинок, який розташований на спіфрній земельній ділянці.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 59-61, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ухвалив

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Харківська область Дергачівський район смт Мала Данилівка вул. Городня №40.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок