Головуючий у 1 інстанції Ільяшевич О.В.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Соломахи Л.І.

суддів Гапонова А.В., Груіцької Л.О.

при секретарі Чуряєві В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2017 року про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Виконавчий комітет Слов'янської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1. звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Зазначала, що на підставі договору від 13 вересня 1989 року їй належить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 557 кв.м, яка перебувала в її землекористуванні. Пізніше, вона дізналася, що рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 19 лютого 1997 року № 63/9 «Про вилучення і додатковий відвід земельної ділянки» земельну ділянку площею 64 кв.м по АДРЕСА_1 було вилучено у ОСОБА_2 та передано ОСОБА_3, у користуванні якого перебувала земельна ділянка по АДРЕСА_2. Рішення прийнято на підставі заяви ОСОБА_4 - опікуна ОСОБА_3 та письмової згоди ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що:

- землекористувачем по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1, а не ОСОБА_2, яка нібито надала письмову згоду на вилучення земельної ділянки площею 64 кв.м;

- ОСОБА_2 ніколи власницею будинку АДРЕСА_1 не була і ніколи у цьому будинку не проживала, не була за цією адресою прописана;

- зі свого боку, вона згоди на вилучення із користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 не давала;

- вилучення земельної ділянки відбулось на підставі письмової згоди, яка була написана невідомою особою і не мала жодного відношення до земельної ділянки по АДРЕСА_1;

- у виконавчому комітеті Слов'янської міської ради показати заяву ОСОБА_2 їй відмовились, послались на те, що документи не збереглись, а тому на їх думку підстави для скасування рішення від 19 лютого 1997 року № 63/9 «Про вилучення і додатковий відвід земельної ділянки» відсутні;

- з метою притягнення до відповідальності осіб, винних у підроблені письмової згоди від імені ОСОБА_2 на вилучення земельної ділянки, вона зверталась в прокуратуру м.Слов'янська; постановою від 15 серпня 2011 року в порушенні кримінальної справи було відмовлено, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду

просила встановити юридичний факт, що дія рішення Виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 19 лютого 1997 року № 63/9 «Про вилучення і додатковий відвід земельної ділянки» не поширюється на ОСОБА_1 і земельну ділянку площею 64 кв.м по АДРЕСА_1, що перебувала у її володінні (а.с. 3-5).

Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2017 року заява ОСОБА_2 була залишена без розгляду, суд послався на те, що під час розгляду справи виявлено спір про право (а.с. 35 - 36).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 січня 2017 року ухвала Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2017 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 скасована, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд не з'ясував чи є обставина, про встановлення якої просить заявниця, юридичним фактом, та чи не має підстав для закриття провадження у справі за пунктом 1 частини 1 ст. 205 ЦПК України (а.с. 55 - 56).

При новому розгляді справи ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2017 року провадження у справі закрито (а.с. 76-78).

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду про закриття провадження у справі скасувати (а.с. 82-84).

В судове засідання апеляційного суду заявник ОСОБА_2 та її представник - адвокат Прокопцев С.В., який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21.10.2016 р. (а.с. 16), не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені: адвокат Прокопцев С.В. - телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області 24.03.2017 року за № 1175 (а.с. 96-97); заявниця ОСОБА_2 повістку про явку до суду 30.03.2017 р. отримала 28.03.2017 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 100). Адвокатом Прокопцевим С.В. до апеляційного суду електронною поштою направлена заява ОСОБА_2 про розгляд справи без її участі (а.с. 98-99).

Представник заінтересованої особи - Виконавчого комітету Слов'янської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлений, в судове засідання апеляційного суду також не з'явився, причини неявки суду не повідомив і відповідно до частини 2 ст. 77 ЦПК України вважається, що він не з'явився в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на п. 1 частини 1 ст. 205 ЦПК України та виходив з того, що під час розгляду заяви мета, яка б дала можливість зробити висновок, що факт, який просить встановити заявник, дійсно є юридичним та тягне за собою правові наслідки для заявника, не встановлена, а тому факт, який просить встановити заявник не має юридичного значення, що є підставою для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіряючи законність ухвали суду про закриття провадження у справі, апеляційний суд враховує, що ухвала Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 грудня 2016 року, якою заява ОСОБА_2 була залишена без розгляду у зв'язку із тим, що виявлено спір про право, ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 січня 2017 року скасована, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції не з'ясував чи є обставина, про встановлення якої просить заявниця, юридичним фактом та чи не має підстав для закриття провадження у справі за пунктом 1 частини 1 ст. 205 ЦПК України. Ухвала Апеляційного суду Донецької області від 18 січня 2017 року набула чинності і відповідно до ст. 1291 Конституції України є обов'язковою до виконання.

Виходячи з конституційних засад судочинства, однією з яких є обов'язковість судового рішення, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження у справі є законним та обґрунтованим.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до суду в порядку окремого провадження.

Стаття 234 ЦПК України визначає окреме провадження як вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В порядку окремого провадження суд розглядає справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 256 ЦПК України і відповідно до частини 2 цієї статті, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

2. Встановлення факту не пов'язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Наявність всіх цих умов є обов'язковою.

Перевіряючи чи є факт, який просить встановити заявниця, юридичним, тобто чи має він юридичне значення, слід з'ясувати мету його встановлення та правові наслідки, тобто чи залежить від цього факту виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявниці.

Ні в заяві про встановлення факту, ні в апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_2 не зазначає мету встановлення факту, що дія рішення Виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 19.02.1997 року № 63/9 «Про вилучення і додатковий відвід земельної ділянки» не поширюється на неї та земельну ділянку площею 64 кв.м по АДРЕСА_1, що перебувала у її володінні.

Заявниця лише зазначає, що правовим наслідком встановлення такого факту є охорона (відновлення можливості захисту) її права на вилучену земельну ділянку.

Встановлення кола осіб, на яких поширюється дія рішення виконавчого органу місцевого самоврядування, не є компетенцією суду. Це питання належить до компетенції органу, який прийняв відповідне рішення.

Тобто, факт, який просить встановити ОСОБА_2 у розумінні ст. 256 ЦПК України не є юридичним та таким, що тягне для заявника правові наслідки, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК.

В той же час, з матеріалів справи встановлено, що шляхом встановлення юридичного факту заявник ОСОБА_2 фактично має на меті в такий спосіб оспорити рішення виконавчого органу місцевого самоврядування щодо вилучення земельної ділянки у землекористувача по АДРЕСА_1 та її надання землекористувачу по АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 59 Закону України від 21.05.1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою (частина 9). Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10).

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)», в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З матеріалів справи встановлено, що між заявником ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, та землекористувачем суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 - ОСОБА_6 (раніше земельна ділянка належала ОСОБА_3.), існує спір про право, а саме, про право користування земельною ділянкою площею 64 кв.м, яка була вилучена рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 19.02.1997 року № 63/9 «Про вилучення і додатковий відвід земельної ділянки» у землекористувача по АДРЕСА_1 та передана в користування землекористувачу по АДРЕСА_2. Такий спір відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 має вирішуватися виключно в порядку позовного провадження.

Посилаючись в апеляційній скарзі на необхідність охорони її права на вилучену земельну ділянку, заявниця ОСОБА_2 фактично визнає наявність спору про право. При цьому будь-яких документів, які відповідно до ст. 125 ЗК України підтверджують її право власності або право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, в тому числі станом на 19.02.1997 року, не надає.

Враховуючи зазначене, ухвала Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2017 року про закриття провадження у справі постановлена судом першої інстанції з додержанням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Тобто, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 слід відхилити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 312, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 02 березня 2017 року про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Виконавчий комітет Слов'янської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: А.В. Гапонов

Л.О. Груіцька