РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року

Барський районний суд Вінницької області у складі:

судді Єрмічової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Войтової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТДВ "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, ТДВ "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди.

26 травня 2017 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про залучення ОСОБА_1 третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТДВ "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди.

30 листопада 2017 року Барським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ТДВ "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ТДВ "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди, мотивуючи вимоги тим, що він є власником транспортного засобу марки "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, якому була заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 - водія автомобіля "ЗАЗ Forza", реєстраційний номер НОМЕР_2, що підтверджується вироком Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2014 року у справі № 678/33/14-к, який набрав законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 25 листопада 2014 року. ОСОБА_1 зазначає, що відшкодування шкоди у натурі неможливе з урахуванням того, що сума відновлювального ремонту та сума відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу, перевищують ринкову вартість ідентичного технічно справного автомобіля, відтак проводити ремонтно-відновлювальні роботи економічно недоцільно, що підтверджується висновком автотоварознавчого дослідження № 307Е-05/14 від 22 травня 2014 року. ОСОБА_1, як власник транспортного засобу, згоден з визнанням транспортного засобу фізично знищеним та просив стягнути з ОСОБА_2 48767,31 грн матеріального збитку, розмір якого підтверджується висновком експерта. Крім того, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача 40000 грн моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких ОСОБА_1 зазнав у звязку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 щодо нього. Зазначив, що досі не може змиритися з думкою, що у нього нема автомобіля, що відремонтувати його неможна, а нове авто ОСОБА_1 придбати не може, навіть за умови відшкодування вартості авто до ДТП, оскільки ціни на авто значно зросли навіть на вторинному ринку.

Представник позивача ОСОБА_3, представник відповідача ТДВ "Експрес Страхування", представник відповідача ОСОБА_2, представник третьої особи ОСОБА_1 подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників осіб, які беруть участь у справі, ураховуючи, що вони скористалися своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони та інші учасники судового розгляду не зявилися у судове засідання.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно вироку Летичівського районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2014 року у справі № 678/33/14-к, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 серпня 2015 року у виді штрафу у розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами (том 2 а.с. 91-94). Вироком установлено, що 15 вересня 2013 року близько 14:00 год. на вулиці Гагаріна біля домогосподарства № 92 в с. Бохни Летичівського району ОСОБА_2, керуючи автомобілем "ЗАЗ Forza", реєстраційний номер НОМЕР_2, і рухаючись по ділянці дороги з обмеженою оглядовістю, яка має пагорб та виконуючи маневр об'їзду вибоїн на дорожньому покритті, в порушення вимог пунктів 1.5., 2.3. (б), 10.1., 11.1., 11.3., 12.3. ПДР України не переконався, що це буде безпечним для інших учасників руху, виїхав на смугу зустрічного руху, не надавши перевагу в русі і створивши небезпеку для руху водію автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів під час якого пасажири автомобіля "ЗАЗ Forza", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, отримали тілесні ушкодження легкого та середнього ступеню тяжкості.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, встановлені у вироку обставини щодо винуватості ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді відповідно до закону не потребують доказування під час розгляду даної цивільної справи.

Встановлено, що власником автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, є ОСОБА_1, що підтверджується даними копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА №362214 (том 1 а.с. 15).

Відповідно до даних копії висновку експерта № 307Е-05/14 автотоварознавчого дослідження від 22 травня 2014 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, складає 52290,86 грн, у тому числі ПДВ, що є рівним вартості аналогічного авто до дорожньо-транспортної пригоди, оскільки автомобіль був фізично знищений (том 1 а.с. 20-27).

Відповідно до даних копії висновку експертного товарознавчого дослідження № 251Е-03/17 від 22 березня 2017 року ринкова вартість автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, що має пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 3525,55 грн (том 2 а.с. 68-78).

З урахуванням вимог, передбачених ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд бере до уваги правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року, у якому зазначено, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обовязком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання - первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обовязково припиняє деліктне зобовязання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобовязання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи те, що ОСОБА_1, який відповідно до даних копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, є власником вказаного авто (том 1 а.с. 15), у своєму позові просить суд стягнути на свою користь заподіяну шкоду лише із заподіювача шкоди - ОСОБА_2, тому обов'язок щодо відшкодування шкоди покладається лише на вказану особу, а не на ТДВ "Експрес Страхування".

Щодо визначення розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з такого.

Згідно з даними висновку експерта № 307Е-05/14 автотоварознавчого дослідження від 22 травня 2014 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля марки "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 66440,37 грн, що перевищує середню реалізаційну ціну ідентичного, технічно справного автомобіля (60803,33 грн), та робить економічно недоцільним його відновлення. Таким чином, відповідно до вказаного висновку, вартість матеріального збитку (реальні збитки з технічної точки зору) становить 52290,86 грн, що є рівним вартості автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди (том 1 а.с. 20-27).

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до даних копії висновку експертного товарознавчого дослідження №и251Е-03/17 від 22 березня 2017 року ринкова вартість автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, що має пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 3525,55 грн (а.с. 68-79).

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відшкодування шкоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки), наявність та розмір понесених збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина особи, яка заподіяла шкоду.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня 1992 року (із змінами та доповненнями) роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що під збитками в даному випадку слід розуміти втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Таким чином, на підставі наведених вище норм закону, суд дійшов висновку, що матеріальна шкода, яка заподіяна ОСОБА_1 у звязку з фізичним знищенням автомобіля "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинна становити різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Із урахуванням експертних висновків вартість авто до дорожньо-транспортної пригоди становила 52290,86 грн (том 1 а.с. 20-27), вартість авто після дорожньо-транспортної пригоди становить 3525,55 грн (том 2 а.с. 68-79), доказів наявності витрат у ОСОБА_1, що були повязані з евакуацією автомобіля з місця ДТП суду надано не було. Таким чином, сума матеріального збитку, що заподіяна власнику транспортного засобу "Volkswagen Golf", реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, становить 48765,31 грн (52290,86 грн - 3525,55 грн).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТДВ "Експрес Страхування" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину, підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 48765,31 грн.

Вирішуючи чи підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 40000 грн, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Визначаючись щодо розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з принципів розумності та справедливості, характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, та інших обставин, які мають істотне значення, таких як тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, позбавлення потерпілого можливості їх реалізації, що передбачено ст. 23 ЦК України та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди".

Враховуючи те, що автомобіль ОСОБА_1 було фізично знищено під час ДТП, яка відбулася з вини ОСОБА_2, суд вважає, що розумним та справедливим відшкодуванням моральної шкоди ОСОБА_1 буде 4000 грн.

У позові до ТДВ "Експрес Страхування", яке зазначено стороною у справі, однак до якого позивач не пред'являв вимоги - слід відмовити.

Щодо заяви, яка надійшла до суду 24 жовтня 2017 року від відповідача ТДВ "Експрес Страхування", а саме, про застосування наслідків спливу позовної давності до позовних вимог третьої особи ОСОБА_1 (том 2 а.с. 28), яка обґрунтована тим, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль ОСОБА_1, сталася 15 вересня 2013 року, а з позовом останній звернувся 23 травня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку загальної позовної давності, а тому сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, то відповідач просив відмовити ОСОБА_1 у позові.

Вирішуючи чи підлягає задоволенню заява відповідача ТДВ "Експрес Страхування" про застосування наслідків спливу позовної давності, суд бере до уваги правовий висновок, який викладений у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1365цс17, у якій вказано, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття "позовна" вказує на форму захисту - шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на предявлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про обєкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії "право на позов у матеріальному сенсі" (право на захист) у контексті її співвідношення із субєктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлено позовну давність, завжди повязане з порушенням субєктивного матеріального цивільного права.

Субєктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Суд бере до уваги письмові пояснення ОСОБА_1, які надійшли до суду 24 листопада 2017 року (том 2 а.с. 34-44), у яких зазначено, що у період з 2013 року по теперішній час він постійно перебуває за межами України, що підтверджується відмітками проставленими в його закордонному паспорті. Однак, коли він дізнався про порушення свого права та про особу, яка його порушила (водія, що спричинив ДТП, ОСОБА_2М.), то відразу 28 квітня 2017 року уповноважив ОСОБА_3 подати позов про відшкодування збитків, завданих під час ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль. Оскільки ОСОБА_1 є власником автомобіля, тому суд дійшов висновку про те, що саме з 28 квітня 2017 року у ОСОБА_1 виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди.

Враховуючи те, що ОСОБА_1, як третя особа з самостійними вимогами щодо предмету спору предявив позов 23 травня 2017 року, тобто в межах строків, встановлених ст. 257 ЦК України, тому, заява ТДВ "Експрес Страхування" про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог третьої особи не підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання до суду фізичною особою позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 48767,31 грн матеріальної шкоди та 40000 грн моральної шкоди, а всього - 88767,31 грн, тому ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір у розмірі 887,67 грн (88767,31 грн/100). Однак, ОСОБА_1 долучив до матеріалів позовної заяви квитанцію про сплату судового збору у розмірі 640 грн (том 1 а.с. 213) , тому з третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, слід стягнути на користь держави 247,65 грн (887,67 грн - 640 грн).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь ОСОБА_1 з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог. Позивач просив стягнути з відповідача 88767,31 грн, суд дійшов висновку про задоволення позову у розмірі 52767,31 грн (48765,31 грн (матеріальна шкода) + 4000 грн (моральна шкода)), відтак, судовий збір, що підлягає стягненню на користь позивача з відповідача становить 527,63 грн (52767,31 грн * 100 : 88767,31 грн = 59,44%; 887,67 грн х 59,44% = 527,63 грн).

На підставі статтей 10, 11, 22, п. 2 ч. 2 ст. 23, ст. 257, ч. 1 ст. 261, ч. 4 ст. 267, ст. 1166, частин 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, ст. 30 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. 4 Закону України "Про судовий збір", керуючись ч. 1 ст. 11, ст. 57, ч. 1 ст. 64, 88, 212-215 ЦПК України, п. 14 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", постановою Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" №6 від 27 березня 1992 року (із змінами та доповненнями), п. 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", правовими висновками, які викладені у постановах ВСУ у справі № 6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року, у справі № 6-1365цс17 від 11 жовтня 2017 року, -

ВИРШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 48765 (сорок вісім тисяч сімсот шістдесят пять) гривень 31 копійку матеріальної шкоди.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 4000 (чотири тисячі) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 247 (двісті сорок сім) гривень 65 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 527 (пятсот двадцять сім) гривень 63 копійки у відшкодування витрат на сплату судового збору.

У позові до ТДВ "Експрес Страхування" відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя