АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/8468/14-ц Головуючий суддя І інстанції Боговський Д. Є.
Провадження № 22-ц/790/1926/17 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори про право власності та інші речові права
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - Шаповал Н.М.

суддів - Кіпенка І.С., Кокоші В.В.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, після уточнення якого просив встановити факт його проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 з жовтня 2003 року до 09.10.2009 року; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на 1/2 частки вказаного житлового будинку літ. «М-2» загальною площею 189,2 м2, житловою - 99,0 м2, та на 1/2 частки господарських будівель: басейну «Н», ганку «н», сараю «О», льоху «П», воріт №4, хвіртки №5, огорожі №6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що з вересня 2003 року він та ОСОБА_1 мешкали разом із її доньками в належній їй квартирі за адресою: АДРЕСА_2, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. 24.10.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за спільним рішенням придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який було оформлено на ім'я відповідачки. Придбане ними домоволодіння було розташоване на земельній ділянці площею 720 м2 та складалось із будинку з прибудовами літ. А-1 загальною площею 50,5 м2, житлового будинку з прибудовами літ. Б-1 загальною площею 32,0 м2 та надвірних будівель. В листопаді 2009 року на ім'я ОСОБА_1 було отримано Державний акт на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1. ОСОБА_2 вказував, що вони знесли старі житлові будинки та за спільні кошти та спільними зусиллями у 2009 році почали будівництво нового житлового будинку, будівництво тривало до 2011 року, внутрішні оздоблювальні роботи тривали до травня 2013 року. 09.10.2009 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_1 Для оформлення права власності на будинок з надвірними будівлями вони звернулись до Харківської міської ради і розпорядженням Харківського міського голови від 15.12.2011 на ім'я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. «М-2» загальною площею 189,2 м2, житловою - 99,0 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1, право власності на спірний житловий будинок було зареєстровано 25.01.2012 року, а тому ОСОБА_2 вважає, що є достатні підстави для визнання за ним права власності на половину цього житлового будинку, оскільки майно було набуте, тобто побудовано в період перебування у шлюбі із ОСОБА_1

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 10 лютого 2005 року по 09 жовтня 2009 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки житлового будинку літ. «М-2» загальною площею 189,2 м2, житловою - 99,0 м2, та на 1/2 частки господарських будівель: басейну «Н», ганку «н», сараю «О», льоху «П», воріт №4, хвіртки № 5, огорожі № 6, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

В інший частині позову відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає, що вона з ОСОБА_2 не тільки не проживали разом, а і не вели спільне господарство та не мали спільних прав та обов'язків. Також судом не було з'ясовано за які кошти вона будувала домоволодіння і не дана оцінка наданим нею доказів на підтвердження того, що для будівництва будинку нею було продано її особисте майно, та на її ім»я оформлені кредитні договори.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 10 лютого 2005 року по 09 жовтня 2009 року суд першої інстанції виходив з доведеності факту сумісного проживання, та з огляду на положення ст. 74 СК України наявністю підстав для визнання майна спільною сумісною власністю.

Проте, колегія суддів не може погодитись з вказаними висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи рішення про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 10 лютого 2005 року суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 до лютого 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4

Згідно ч. 1 ст. 21 СК України, під поняття шлюбу чинне законодавство визначає союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд має з'ясувати такі факти: спільне проживання осіб, наявність спільного побуту; взаємних прав та обов'язків.

Можливість визнання проживання чоловіка та жінки однією сім'єю залежить від їх встановлення та доведеності.

Пред'являючи позов на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_2 надав чеки, квитанції на придбання будівельних матеріалів за період 2010 - 2012 роки на його ім'я, проект на будівництво нового будинку, послався на пояснення свідків та фотографії спільного з відповідачкою відпочинку а також відеозаписи.

Наявність між сторонами взаємних прав та обов'язків, притаманних подружжю, суд обґрунтовував зокрема, показаннями свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Разом з тим, суд першої інстанції не дав оцінку тим обставин, що свідок ОСОБА_5 є батьком позивача, а ОСОБА_6 є його братом, а, отже, ці свідки є зацікавленими особами у вирішенні спору.

Свідки ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_7. зазначили відомості, які їм відомі зі слів позивача.

Суд критично ставиться до показів вказаних свідків, оскільки вони не підтвердили факту ведення спільного господарства сторонами по справі, тобто прийняття участі у їх спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї, а також наявність взаємних прав та обов'язків.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не було представлено суду доказів на підтвердження ведення спільного господарства, а також ведення єдиного бюджету.

Фотографії спільного відпочинку, що містяться в матеріалах справи, не свідчать про спільне проживання сторін однією сім'єю.

Не можуть підтвердити факт спільного проживання сторін з 2005 по 2009 роки і наявні в матеріалах справи квитанції на придбання будівельних матеріалів, наданих позивачем, оскільки дата їх придбання зазначена за 2010 - 2012 роки.

Із письмових пояснень ПАТ « Перший Український Міжнародний Банк » вбачається, що між ПАТ « ПУМБ» та ОСОБА_1 24 . 10. 2007 року укладено кредитний договір для придбання нерухомості: будівлі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

24. 10. 2007 року між ПАТ « ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки на майно, яке знаходиться за вказаною адресою.

При зверненні ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ» з метою отримання кредиту для купівлі будинку ОСОБА_1 заповнювалась анкета - заява на отримання кредиту для придбання нерухомості. В графі «Дані про клієнта, сімейний стан, ОСОБА_1 зазначено: «В браке не состоит».

При цьому, якщо клієнт проживає навіть у « цивільному» шлюбі, він заповнює інформацію в анкеті, проте ОСОБА_1 ПАТ « ПУМБ» цю інформацію не надала та в анкеті не зазначила. (анкета - заява на а.с. 62, 63 т. 3)

Кредит наданий до 2027 року, ОСОБА_1 самостійно погашала та продовжує погашати. ( а.с. 60 т. 3)

Таким чином, суд першої інстанції надав невірну оцінку поданим позивачем доказам, які не підтверджують обставини, які є предметом доказування та не свідчать беззаперечно про факт проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного господарства та наявність спільних коштів.

Враховуючи обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку що сторони зустрічалися, але не проживали однією сім'єю, не мали усталені відносини, які притаманні подружжю, а тому суд першої інстанції прийшов до упередженого висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу у період з 10 лютого 2005 року по 09 жовтня 2009 р.

В період з 09 жовтня 2009 року до 02 грудня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приймаючи рішення про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку, районний суд виходив із того, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивачу належить 1/2 його частина.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна за таких підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя.

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором ( ч. 1 ст. 70 СК України).

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема: майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування ( п. 2 ч.1 ст. 57 СК України).

Таким чином, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі тощо.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 24.10.2007 року ОСОБА_1 придбала будинок літ. А - 1 з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з будинку з прибудовами літ. А-1 житловою площею 30,1 м2, загальною площею 50,5 м2, житловий будинок з прибудовами літ. Б-1 житловою площею 13,9 м2, загальною площею 32,0 м2 та надвірні будівлі - сарай літ. В, вбиральня літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. Ж, душ літ. З, сарай літ. К, навіс літ. Л, огорожа № 1-3, розташовані на земельній ділянці площею 720 м2.

Того ж дня, 24.10.2007, між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено кредитний договір № 5754043, за умовами якого ОСОБА_1 отримала від банку кредитні кошти в розмірі 75 тис. доларів США з цільовим призначенням - придбання нерухомості: будівлі загальною площею 82,5 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 7833989, із строком повернення до 24.10.2027.

Також, 24.10.2007 між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», було укладено договір іпотеки № 5754056, предметом якого є забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 5754043 від 24.10.2007 шляхом передачі в іпотеку нерухомого майна - домоволодіння загальною площею 82,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 7833989.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ХМБТІ», 30 жовтня 2007 року прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 7833989.

27.11.2009 на ім'я ОСОБА_1 було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0720 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку, господарських будівельні споруд (присадибна ділянка).

На підставі розпорядження Харківського міського голови від 15.12.2011 на ім'я ОСОБА_1 16.01.2012 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок літ. М-2 загальною площею 189,2 м2, житловою площею 99,0 м2 з надвірними будівлями та спорудами: басейн літ. Н, сарай літ. О, льох літ. П, ворота № 4, хвіртка № 5, огорожа № 6, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав, виданого КП «ХМБТІ», 25 січня 2012 року прийнято рішення про реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок літ. М-2 з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта 35657532.

ОСОБА_1 як на підтвердження своїх заперечень на позовну заяву ОСОБА_2 надано договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_3 від 02 квітня 2009 року за яким ОСОБА_1 продала за 462 000 грн., що є еквівалентом 60 000 доларам США , як зазначено у п.2 договору. ( т. 1 а.с. 47) вказану квартиру.

23 травня 2009 року нею було продано домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 за 66 160 грн.( а.с. 48);

09 червня 2008 року відповідачкою було укладено з ЗАТ « Перший Український Міжнародний Банк» кредитний договір на отримання нею 17000 доларів США, що на той час складало 82 450 грн. за курсом 4, 849 грн. по відношенню до 1 дол. США.

Таким чином вартість від продажу майна, яке належало ОСОБА_1 на праві особистої власності та отриманого нею кредиту складає 610 610 грн.( 462 000 грн. + 66 160 грн. + 82 450 грн. )

Згідно звіту про оцінку майна на 15 жовтня 2009 року, ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 800 000 грн. ( т. 3 а.с. 141)

Отже 610 610 грн. складають 76/100 часток від всього домоволодіння, вартість якого складає 800 000 грн.

24/100 частки є спільною сумісною власністю подружжя, тобто по 12/100 частині кожному з них . ( 24/100 : 2 = 12/100)

Судова колегія приймає до уваги дані, які містяться у технічному паспорті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, в якому є характеристика будинку, господарських будівель і споруд, згідно якого будинок літ. «М» -2, а також басейн « Н», ганок» н», сарай «о», льох «П», були побудовані в 2009 році.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 5967, складеним 30.09.2015, підтверджується, що будинки літ. А-1 та літ. Б-1, розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, були побудовані відповідно у 1927 та 1933 роках, однак станом на 22.06.2011 на цій земельній ділянці у 2009 році побудований новий житловий будинок літ. М-2 з надвірними будівлями, побудова якого сталась в результаті зносу житлових будинків літ. А-1 та літ. Б-1, що стало причиною зміни вартості домоволодіння.

З висновку про проведення огляду будівельних конструкцій спірного домоволодіння, а також з звітів про оцінку майна вбачається, що будинок літ « М - 2» побудований у 2009 році. ( т. 3 а.с. 141)

При цьому шлюб між сторонами було зареєстровано наприкінці 2009 року- 9 жовтня 2009 року, тобто після закінчення сезону будівельних робіт.

За таких підстав з урахуванням встановлення обсягу спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовування джерела і час його придбання, судова колегія вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на 76/100 частин спірного домоволодіння та по 12/100 частин за ОСОБА_1 . та за ОСОБА_2, тобто за кожним з них у порядку розподілу спільного майна подружжя.( 76/100 + 12/100 = 88/100 )

Доводи позивача про те, що відповідачкою також було придбано у липні 2009 році стоматологічне обладнання вартістю 307, 528, 64 грн. не спростовують висновки суду, оскільки вказане обладнання придбано ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу з позивачем, є її особистою власністю. Крім того, відповідачка мала інші доходи, зокрема із договорів оренди нежитлових приміщень вбачається, що вона у 2007 та у 2008 роках передала в оренду нежитлові приміщення, які належать їй на праві особистої власності, орендна плата за яких складала у розмірі по 2100 доларів США за кожне приміщення жомісячно.

Також із звітів фізичної особи підприємця ОСОБА_1 вбачається, що вона за 1 по 4 квартал 2008 року отримала обсяг виручки від реалізації товарів відповідно 133 651 грн., 267 862 грн., 384 099 грн.,465 370 грн. У першому, третьому та четвертому кварталі 2009 року відповідно 137 000 грн. , 328 000 грн. та 359 500грн.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.. ст.. 303, 304. п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 січня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 12/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, в порядку розподілу спільного майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої власності на 88/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: Н.М. Шаповал

Судді колегії: І.С. Кіпенко

В.В. Кокоша