Справа №442/3201/17
Провадження №2/442/1420/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого судді - Нагірної О.Б.

з участю секретаря - Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт від 07.12.2010 року, складений від імені ОСОБА_4 та посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі №2444.

В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності від 25.12.2007р. квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві спільної сумісної власності та члену його сім'ї - ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла. Оскільки, він з ОСОБА_4 проживав однією сім'ю більше п'яти років до дня відкриття спадщини, що слідує також, із свідоцтва про право власності від 25.12.2007р., то 23.05.2014 року, то він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Під час складання згаданої заяви нотаріус повідомила йому, що спадкову справу на спадкове майно після смерті ОСОБА_4 уже відкрито на підставі заяви особи, яка є спадкоємцем за заповітом. За декілька місяців після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 в усній формі повідомила його про те, що вона на підставі заповіту є спадкоємцем частини квартири після смерті ОСОБА_4, проте на його вимогу заповіту йому остання не надала. Лише 21.08.2014р., під час ознайомлення з матеріалами Дрогобицького МВ УМВСУ у Львівській області щодо перевірки його звернення відносно дій ОСОБА_2, він ознайомився зі змістом заповіту від 07.12.2010р. з якого вбачається, що ОСОБА_4 заповіла частину квартири АДРЕСА_2 відповідачу ОСОБА_5. Разом з тим, ОСОБА_4 за життя йому неодноразово повідомляла про те, що вона не має жодного наміру заповідати належну їй частку у згаданій квартирі, оскільки дану частку вона хотіла передати його дітям. Пізніше йому стало відомо про те, що відповідач вказаний заповіт подала до приватного нотаріуса ОСОБА_3

Оглянувши текст у згаданому заповіті він виявив, що рукописний текст та підпис виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою. Дані обставини порушують його право на спадщину, оскільки він 23.05.2014 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом, а також, звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання однією сім'ю ОСОБА_1 з ОСОБА_4 (справа № 442/8237/16-ц). Пізніше, коли він отримав копії листів від ОСОБА_2, копію пояснення ОСОБА_2 з виконавчого провадження ВП № 53211941, у якому він є стягувач, а ОСОБА_2 є боржник, а також копію заяви ОСОБА_2 від 23.07.2014, подану останньою до Дрогобицького МВ ГУМВС у Львівській області, та провівши порівняльний аналіз рукописного тексту, виконаного ОСОБА_2 та виконаного у заповіті від 07.12.2010р. йому стало зрозуміло, що це виконано одною особою, - ОСОБА_6 З наведеного слідує, що згаданий заповіт не відповідає вимогам ст. 207 ЦК України, так як рукописний текст та підпис виконано не ОСОБА_4 Отже, заповіт від імені ОСОБА_4, складений не останньою, а іншою особою, тому підлягає визнанню недійсним.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовну заяву свого довірителя з підстав, зазначених у позові, просив вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила щодо задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_7 підтримала думку своєї довірительки, просила суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заперечення мотивувала тим, що у серпні 2014 року позивач ОСОБА_1 вже звертався з аналогічним позовом до відповідачки ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, під час розгляду справи булла проведена судова почеркознача експертиза для вирішення питання чи належить підпис на оспорюваному заповіті спадкодавцю ОСОБА_4, однак за клопотанням позивача такий позов ухвалою суду від 09.02.2016 залишено без розгляду. Заявила клопотання про витребування справи № 442/6524/14ц з архіву Дрогобицького міськрайонного суду та долслідження та долучення до справи як письмового доказу, яке судом задоволено.

Третя особа приватний нотаріус Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, допитані в судовому засіданні, пояснили, що були сусідами померлої ОСОБА_4, яка проживала одна, за нею здійснювала догляд відповідач ОСОБА_2 Померла ОСОБА_4 повідомляла їм про те, що посвідчила заповіт на користь ОСОБА_2, оскільки та її доглядала.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, свідків, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

При цьому, саме на сторони відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України зобов`язані довести ті обставини, на які вони посилаються як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, які правові норми підлягають застосуванню до цих правовідносин (ст.214 ЦПК України).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 25.12.2007р., зареєстрованого в реєстрі за №16/29, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

З оглянутої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 04.03.2014 року вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

З оглянутого заповіту від 07.12.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №2444 вбачається, що ОСОБА_4 належну їй частину квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2, відповідачу по справі.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст. 1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

В статті 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, визначеними в ст.ст. 1251-1252 цього Кодексу.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, в тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Разом з тим суд враховує наступне. Статтею 1257 ЦК України визначено підстави для визнання заповіту недійсним. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином слід прийти до висновку, що заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому недійсним заповіт може бути визнаний у випадках в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави, передбаченої ст. 1257 ЦК України. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Звернутися до суду з позовом про визнання недійсним заповіту може лише особа, права та інтереси якої порушено заповітом.

Такими особами можуть бути: спадкоємці з обов'язковою часткою у відповідності до вимог ст. 1241 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом, які у разі відсутності заповіту отримали б у спадок майно, спадкоємці за іншим заповітом (у разі складання спадкодавцем декількох заповітів), особа, на користь якої було зроблено заповідальне розпорядження.

Суду позивачем не надано жодного доказу в підтвердження того, що він має право на спадкування за законом чи іншим заповітом , і як наслідок того, що заповітом порушено його права чи інтереси.

В підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту посилається на те, що вважає, що рукописний текст у заповіті виконано не спадкодавцем ОСОБА_4, а відповідачем ОСОБА_2. З цих підстав завив клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи. Судом в задоволенні такого клопотання було відмовлено, оскільки питання, зазначене в клопотанні , яке позивач вважає за необхідне поставити на вирішення експерта, не має значення для вирішення справи.

Статтею 1247 ЦК України чітко визначені вимоги до форми заповіту, недотримання якої тягне за собою його нікчемність. Зокрема зазначено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом.

Відповідно до висновку №1476 криміналістичної експертизи з дослідження підписів та почерку по матеріалам цивільної справи №442/6524/14ц (за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним), складеного 9 червня 2015р., дослідженого безпосередньо в судовому засіданні як письмовий доказ, рукописні записи в двох примірниках заповіту від 07 грудня 2010 року - з спадкової справи і примірник нотаріуса, посвідченому ОСОБА_3, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі №2444 та підписи від імені ОСОБА_4, розташовані в графі «Підпис» перед записом «ОСОБА_10» в примірнику заповіту від 07 грудня 2010 року з спадкової справи і над записом «ОСОБА_10» в заповіті від 07 грудня 2010 року примірника нотаріуса, виконані самою ОСОБА_4.

Отже судом безпосередньо досліджено доказ того, що оспорюваний заповіт підписаний спадкодавцем ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі за №2444.

Отже, жодної з передбачених ст. 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. При цьому заповіт по формі та змісту відповідає вимогам чинного законодавства, а його зміст не викликає сумніву щодо дійсного волевиявлення заповідача.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, а також, що позивач та його представник не надали достатніх доказів, які б підтвердили позовні вимоги, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання недійсним заповіту, а тому із врахуванням наведеного вище позов не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 209 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: О.Б.Нагірна

Повний текст рішення виготовлено та підписано 18 грудня 2017 року.