АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ [1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[2]

14 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Музичко С.Г., Рейнарт І.М.

при секретарі Юрчуку С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання матері, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року,

встановила:

21 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно.

Посилалася на ті підстави, що є самотньою жінкою похилого віку, чоловіка чи іншої близької людини, яка може їй допомагати та підтримувати матеріально не має, єдиним її доходом є пенсія за віком, яка станом на 11 січня 2017 року складала 1363 грн.07 коп. Практична вся пенсія витрачається на оплату комунальних послуг. Побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе вона не може. Посилаючись на вказані обставини та положення ст. 51 Конституції України, ст. 202, 205 СК України просила позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку.

Свої доводи мотивує тим, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів, але зауважив про необхідність врахувати виплату ним аліментів на двох дітей. Медичні довідки стосовно однієї дитини та документи, що підтверджують навчання другої дитини у вищому навчальному закладі, не стосуються спірних правовідносин. При цьому суд не взяв до уваги квитанції про оплату комунальних послуг та виходив з хибного припущення про обов'язок позивача звертатися до відповідних органів за отриманням субсидії.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Представники третіх осіб ОСОБА_8, ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін та третіх осіб, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 є сином позивача ОСОБА_1, 1955 року народження.

Позивач ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1, знаходиться за обліку в Правобережному ОУПФУ м. Київ та отримує пенсіє за віком (а.с.5).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 липня 2012 року з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ј частини заробітку (доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 травня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 19 квітня 2017 року з відповідача ОСОБА_2 на користь повнолітньої доньки ОСОБА_5 стягнуто аліменти у розмірі ј частини від його доходу щомісячно до закінчення навчання, а саме до 30 вересня 2019 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має двох синів - ОСОБА_9 та ОСОБА_2 При цьому позовних вимог до другого сина позивач не заявила. Квитанції про сплату комунальних послуг не доводять потреби позивача у матеріальній допомозі, оскільки остання не зверталась до компетентних органів з метою отримання субсидії.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Обов'язок синів утримувати матір не залежить від їхнього матеріального стану.

Сам по собі факт непрацездатності позивача не свідчить по наявність у останньої потреби в отриманні матеріальної допомоги. При цьому потреба в матеріальній допомозі батьків має визначатися залежно від наявності або відсутності прожиткового мінімуму.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень.

Відповідно до довідки Управління Пенсійного фонду України в Правобережному ОУПФУ м. Києва від 11.01.2017 р. №210, розмір пенсії ОСОБА_1 з січня 2016 р. по грудень 2016 р. становить 1363 грн. 07 коп. (а.с.5).

Отже, на час звернення з позовом до суду позивач отримувала пенсію в розмірі 1363 грн. 07 коп., її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні статті 202 СК України.

Доказів того, що отримувана позивачем пенсія не забезпечує її потреб на харчування, лікування тощо суду надано не було.

Зазначених обставин суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для виникнення обов'язку повнолітнього сина утримувати своїх батьків з огляду на те, що позивач має ще одного сина, а також з огляду на те, що надані квитанції про сплату комунальних платежів не доводять потреби останньої у матеріальній допомозі.

Оскільки неправильне застосування норм матеріального права не призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про можливість змінити ухвалене по справі рішення в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 листопада 2017 року змінити в частині правового обґрунтування підстав відмови в задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №759/1315/17

Апеляційне провадження: № 22-ц/796/12771/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.