Справа № 336/814/17
Провадження № 2/336/992/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Марко Я.Р., при секретарі Палубінській К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнював та в якому просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що він, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_6, яка померла 04.04.2016 року, яка є його матірю; встановити факт постійного його проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з квітня 2015 року по 04.04.2016 року разом з його матірю, ОСОБА_6, яка померла 04.04.2016 року та визнати за ним право власності на 2/6 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті, 04.04.2016 року, матері, ОСОБА_6.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 04.04.2016 року померла його мати, ОСОБА_6, яка залишила на його користь заповіт, яким належну їй на праві власності 2/6 частини квартири АДРЕСА_2 заповіла йому. Спадкоємців, що мають право на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_6 немає.

Як зазначає позивач, він прийняв спадщину в порядку статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки постійно (останній рік до смерті матері) проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_3, з заявою про відмову від спадщини після смерті матері до нотаріальної контори не звертався. Водночас, на час смерті матері, позивач був зареєстрований за іншою адресою, а саме, АДРЕСА_4.

Відповідач по справі, ОСОБА_2, права на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після смерті ОСОБА_6 в порядку статті 1241 Цивільного кодексу України не має, заповіт складений не на її користь, заповіт не визнано недійсним та не скасовано, тому на думку позивача, права на спадщину сестра не має. Проте, відповідач з цим не згодна, вважає лише себе спадкоємицею після смерті матері, оскільки була зареєстрована на час смерті спільно з нею, з заповітом не згодна.

Однак, оформити спадщину у вигляді 2/6 частини спірної квартири після смерті матері позивач у позасудовому порядку, у нотаріальній конторі, не має можливості, про що свідчить постанова державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори від 22.12.2016 року за №5429/02-31, якою йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність належного документального підтвердження факту його постійного проживання на час смерті разом з матірю, також не може надати документальне підтвердження факту родинних стосунків між ним та матірю, оскільки у свідоцтві про його народження прізвище матері помилково зазначено у чоловічому роді, як «Кислий».

Встановлення зазначених фактів має для позивача юридичне значення, оскільки від їх встановлення залежить право позивача на спадкування за заповітом після смерті матері як спадкоємця першого ступеня спорідненості. Окрім зазначеного, у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів на 2/6 частини квартири, що увійшла до складу спадщини після смерті ОСОБА_6, що також унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, підтвердила обставини викладені в ньому.

У судовому засіданні 10.03.2017 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, які є співвласниками спірної квартири надали усні пояснення по справі, в яких підтвердили обставини, наведені у позові, просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання 28.03.2017 року треті особи не зявились, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та в яких зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, обставини викладені в позові підтверджують.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, допитані в судовому засіданні, пояснили, що вони були сусідами померлої ОСОБА_6, та мешкали в одному підїзді в будинку № 6 по вулиці Бочарова в м. Запоріжжя з померлою, яка останній рік мешкала зі своїм сином ОСОБА_1, який доглядав за нею.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10, допитані в судовому засіданні, які являються цивільним чоловіком та донькою відповідача по справі, також підтвердили обставини зазначені в позовній заяві та факт того, що позивач останній рік мешкав зі своєю матірю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3.

Вислухавши пояснення сторін, заслухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене вище, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, а також з врахуванням показів свідків, судом достовірно встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_6.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.04.2016 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 05.04.2016 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серія І-ЖС № 353933 (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме 2/6 частини квартири АДРЕСА_5, що підтверджується копією свідоцтва № 1342 про право власності на житло від 09.12.1993 року виданого виконавчим комітетом Шевченківської районної ради народних депутатів та 20.01.1994 року зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с.20-21) з якого вбачається, що померлій належала 1/6 частина вищевказаної квартири та копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2002 року (а.с.22-23), яким встановлено, що ОСОБА_6 знаходилась на утриманні ОСОБА_11 та фактично прийняла спадок 1/6 частики квартири квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_11

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що зареєстровано у Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 28.05.2003 року номер запису № 36751 в книзі: 245 (а.с.25), з якого також вбачається, що померлій належала 1/6 частини спірної квартири на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2002 року, а також копія технічного паспорту на квартиру згідно з яким ОСОБА_6 належала 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № 1342 про право власності на житло від 09.12.1993 року та 1/6 частини вказаної квартири на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.09.2002 року (а.с.26-29). Іншими співвласниками вказаної квартири є: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, яким належить по 1/6 частини.

Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склала заповіт, відповідно до якого всю належну їй частину квартири АДРЕСА_5 заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією заповіту від 29.09.2015 року посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_12, реєстровий номер 3-1015 (а.с.17-19).

Відповідно до частини 1 статті 1297 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач заявив про своє бажання прийняти спадщину, подавши відповідну заяву до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори.

Однак, постановою державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори від 22.12.2016 року позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено (а.с.14-15).

З матеріалів спадкової справи (а.с.101-113), заведеної після померлої ОСОБА_6 вбачається, що окрім позивача заяву про прийняття спадщини до Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ніхто не подавав, окрім нього інших спадкоємців першої черги та осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, у померлої не має. Інших спадкоємців які прийняли спадщину з будь-яких підстав немає.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 (а.с.24) його матірю вказано ОСОБА_6.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 останній рік перед смертю мешкала за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїм сином ОСОБА_1. Зазначені факти підтвердили свідки у судовому засіданні, відповідач та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, показання свідків об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Вищевказані докази суд, у відповідності до статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку.

В силу вимог статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Зібраними у справі доказами підтверджуються, що позивач на момент смерті ОСОБА_6 проживав разом із спадкодавцем. А відтак, позивач вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину у встановлений законом строк та у порядку, визначеному законом.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з статтею 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 статті 1220 Цивільного кодексу України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

В силу вимог частин 1, 2 статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Згідно з статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до вимог частини 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та вимог частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі статтею 256 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі і факт родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що позивач з обєктивних причин не має можливості оформити свої спадкові права на майно після померлої матері ОСОБА_6, хоча фактично прийняв спадщину, враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись статтями 328, 1216, 1217, 1218,1 220, 1223, 1233, 1268, 1296 1297 Цивільного кодексу України, статтями 10, 11, 57-60, 174, 209, 212-215, 218, 256 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем, визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, є сином ОСОБА_6, яка померла 04.04.2016 року, яка є його матірю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 з квітня 2015 року по 04.04.2016 року разом з матірю ОСОБА_6, яка померла 04.04.2016 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 2/6 частини квартири № 57 в будинку № 96 про вулиці Магістральній у місті Запоріжжі в порядку спадкування за заповітом після смерті, 04.04.2016 року, матері ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Я.Р.Марко