Провадження №2/523/5730/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2017 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

при секретарі - Шевчук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просить поділити спільне сумісне майно подружжя, шляхом поділу квартири АДРЕСА_2, в рівних частках, та просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на наявність спору з приводу даного питання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 12 вересня 1992року по 04 грудня 2009року. Під час зареєстрованого шлюбу подружжями були придбані зазначені вище об'єкти нерухомості. Втім, на думку позивачки квартира АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, оскільки була придбана за кредитні грошові кошти, які нею були сплачені в повному обсязі після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась. Від її представника ОСОБА_3 до суду надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи у їх відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився направив заяву в якій пред'явлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, та зазначив, що він дійсно з березня 2007р. з ОСОБА_1 не проживає однією сім'єю та не підтримує шлюбних стосунків. Просить провести судове засідання у його відсутність.

Суд, вивчивши матеріли справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення та поділу спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об'єктами є: заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Частина 6 той ж статті також регламентує, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Аналіз зазначених норм, вказує на те, що придбане майна особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжя щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У відповідності з вимогами ст.ст.10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалам справи встановлено, що позивач та відповідач знаходились у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 1992року. Шлюб був розірваний рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2009р. (2-6371/2009р.). Рішення набрало законної сили. Вказаним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 подружніх відносин не підтримують, загального господарства не ведуть з березня 2007року.

Згідно договору купівлі-продажу від 03 липня 2007р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий №2946 ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 523 685,00грн. (а.с.5). Вказана квартира була придбана за грошові кошти отримані ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03 липня 2007р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» на суму 103700,00 доларів США, що на той час було еквівалентом 523 685,00 грн. (а.с.6-8).

З представленого договору №0/734601 від 12 вересня 2017р., укладеного між ТОВ «Кей-Колект», до якого перейшли права вимоги за кредитним договором №0 від 03 липня 2007р. та ОСОБА_1, убачається, що остання сплатила заборгованість за кредитним договором у повному обсязі, розмір якої станом на 12 вересня 2017р. складав 127 732,37 доларів США, а виниклі кредитні зобов'язання були припинені внаслідок їх виконання (а.с.23-27).

Отже оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності слід дійти висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана позивачкою під час фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2, що вказує на обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання такого об'єкту нерухомості особистою приватною власністю ОСОБА_1

Таким чином, визнання відповідачем в цій частині пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Разом з тим, суд не може прийняти до уваги визнання позовних вимог в частині поділу квартири АДРЕСА_2, так як з боку позивачки суду не надано жодного належного та допустимого доказу, який би вказував на придбання сторонами по справі спірної квартири під час їх зареєстрованого шлюбу та проведення її реєстрації у встановленому законом порядку на одного з них.

Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем пред'явлених позовних вимог в частині, що не суперечить закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, проте підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.10,11,174,209,212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 (іпн.НОМЕР_1) право особистої приватної власності на квартиру №34 (тридцять чотири), в будинку АДРЕСА_2, загальною площею 81,6кв.м., житловою площею 47,3кв.м.

В іншій частині позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення суду.

Суддя -