АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2191/17 Справа № 203/188/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року

по справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Дніпропетровська міська рада про встановлення факту невикористання права на приватизацію державного житлового фонду, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2017 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_2, заінтересована особа Дніпропетровська міська рада про встановлення факту невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Дніпропетровська міська рада про встановлення факту невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернулась з заявою про встановлення факту невикористання нею права на приватизацію державного житлового фонду до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку, окрім юридичних фактів, визначених в ч.1 вказаної статті, можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ч.4 ст.256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пункт 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розяснює, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту повязане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, юридичний факт, по своїй суті, це передумова правовідносин, встановлення якого може бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження лише за умови, що він має юридичний характер, тобто відповідно до закону викликає юридичні наслідки такі як - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій, в іншому ж випадку, у разі наявності в заяві будь-яких вказівок про породження спору, такі заяви розглядаються в порядку позовного провадження.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що наслідком звернення ОСОБА_3 до суду з заявою про невикористання права на приватизацію державного житлового фонду є отримання права на приватизацію кімнати гуртожитку, а відтак повязане з вирішенням спору про право та підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_4