КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/7430/16-ц
Провадження № 2/552/354/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.03.2017 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі Павленко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на квартиру, що перебуває в державному житловому фонді,-

В С Т А Н О В И В:

26 грудня 2016 року до суду звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_4 з позовом до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на квартиру, що перебуває в державному житловому фонді. В позовній заяві просили суд визнати за ними право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м.

В судовому засіданні представник позивачів адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представник Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради за дорученням ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо заявленого позову заперечувала, просила відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні представник виконавчого комітету Полтавської міської ради ОСОБА_8 при винесенні рішення покладалася на розсуд суду.

Представник КП «ЖЕО №2»за дорученням ОСОБА_9 в судовому засіданні щодо заявленого позову заперечувала, просила відмовити за безпідставністю.

В судовому засіданні представник Київської районної в м.Полтаві ради ОСОБА_10 при винесенні рішення покладався на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників справи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 23 січня 2014 року рішенням Апеляційного суду Полтавської області визнано ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_2 (а.с.28-29).

Згідно довідки №3686 від 14.03.2017 року в квартирі №3, що розташована в м.Полтаві по вул.Пушкіна, 114 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11.

Листом №П0-105/01.1-11/650 від 23.08.2016 року повідомлено про відсутність підстав для приватизації вищевказаної квартири, мотивуючи це тим, що в наданих технічних документах різниця загальна площа квартири.

Згідно протоколу засідання тимчасової комісії з розгляду питань самочинного будівництва управління питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради №Пр 3/01 від 06.02.2014 року вирішено не заперечувати проти виконаної (добудови приміщень). Даний факт також підтверджується листом з управління питань містобудування та архітектури виконавчого комітету Полтавської міської ради від 11.02.2014 року №01-02-21/33.

Статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах, та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв) державного житлового фонду на користь громадян України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли в звязку з приватизацією житла, відмови уповноваженого органу в проведенні приватизації, виникають з житлових правовідносин.

Правові основи приватизації житла, що знаходяться в державній власності, визначені в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-ХІІ.

Зазначеним Законом регламентований порядок набуття права власності на житло громадянами України, які користуються державним житловим фондом, з обмеженнями, визначеними п. 2 ст. 2 цього Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків памяток садове - паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв, квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають у аварійному стані, квартири (будинки, кімнати), які віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки) житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

Статтею 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім»ї та додатково 10 квадратних метрів на сім»ю.

Згідно з п. 5 ст. 5 вищевказаного Закону, кожний громадянин України має право приватизувати житло, яке він займає безоплатне в межах номінальної вартості житлового чеку, або частковою доплатою один раз.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований в спірному житловому приміщенні. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів участі позивача у приватизації державного житлового фонду.

Згідно з п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

У відповідності до ч. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів, наказом Міністра з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року затверджене «Положення про порядок передачі квартир (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформлюються згідно цієї процедури, в т.ч. і рішення органу приватизації.

Статтею 16 ЦПК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, визнання права.

В пункті 5 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ розяснив, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

При розгляді справи встановлено, що спірну квартиру було надано в користування позивачам у встановленому законом порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права власності на квартиру, що перебуває в державному житловому фонді є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 16, 328 ЦК України, ст. 9 ЖК України суд,

В С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_12 права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 67,4 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Полтавської області.

Головуючий Т.В.Турченко