22-ц/775/813/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Курбанова Н.М.
Категорія 30 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Мироненко І.П., Баркова В.М.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 17 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди, третя особа -Головне управління національної поліції,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовними вимогами до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, з урахуванням уточнень, про відшкодування 19650,29 грн матеріальної шкоди та 15623,84 грн. інфляційних витрат, а всього 35273,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 16.10.2013 року в Ленінському районі м.Донецька в результаті навмисного підпалу було заподіяно матеріальну шкоду належного йому на праві власності автомобілю ВАЗ 210994 державний номер АН 0855СА. 16.10.2013 року структурним підрозділом МВС України СВ Ленінського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області за цим фактом було розпочато кримінальне провадження № 0002350 віл 16.10.2013р. за ч.2 ст. 194 КК України, у вищевказаному провадженні він був визнаний потерпілим.

Постановою слідчого СВ Ленінського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області було призначено авто-товарознавчу експертизу від 20.11.2013 року, згідно з якою сума матеріального збитку у звязку з пошкодженням належного йому на праві власності автомобіля склала 19650,29 грн. У 2013 році кримінальне провадження № 0002350 від 16.10.2013р. за ч.2 ст. 194 КК України розслідувалось дуже повільно та безрезультатно. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у м.Донецьку в 2014 році державні органи влади були переведені до інших підконтрольних територій України, однак в результаті бездіяльності співробітників Ленінського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області, що підтверджується відповіддю ГУ Національної поліції в Донецької області від 23.12.2015 року, матеріали кримінального провадження №0002350 від 16.10.2013року за ч.2 ст. 194 КК України протиправно були залишені у м.Донецьку. До теперішнього часу досудове розслідування по справі №0002350 від 16.10.2013 року більш ніж 2 роки не проводиться, пошук винних у знищенні автомобіля позивача в результаті бездіяльності Міністерства внутрішніх справ України не здійснюється, матеріальна шкода йому не відшкодована. Вважає, що бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України полягає в незабезпеченні належного зберігання матеріалів кримінального провадження № 0002350 від 16.10.2013р. за ч.2 ст. 194 КК України та в невиконанні розслідування вищевказаного правопорушення протягом більш 2 років. Вказує, що відшкодування йому, як потерпілому внаслідок кримінального правопорушення заподіяної матеріальної шкоди, повинно бути проведено Державною казначейською службою України з Державного бюджету.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду від 17 жовтня 2017 року скасувати та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В скарзі зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги факти, викладені в позовній заяві.

У відповідності до положень частини 2 статті 305 ЦПК України, апеляційний суд розглянув справу без позивача, який надіслав заяву про розгляд справи без його участі; та у відсутності представників Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, заперечення представника Головного управління національної поліції ОСОБА_3, яка просила відхилити скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що причинний зв'язок між порушеним кримінальним провадженням та виниклою у нього шкодою, в якої на думку позивача є вина Міністерства внутрішніх справ України, не доведений, вимоги позивача не ґрунтуються на законі.

З таким висновком суду колегія суддів не може не погодитись, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду, позивача вказував на бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України, що полягає в незабезпеченні належного зберігання матеріалів кримінального провадження № 0002350 від 16.10.2013р. за ч.2 ст. 194 КК України та в невиконанні дій по розслідуванню вищевказаного правопорушення більш 2 років.

Судом першої інстанції досліджені докази, надані ОСОБА_2 у підтвердження вимог: фотокопії із матеріалів кримінального провадження № 0002350 - висновок експерта № 155 від 19.11.2013 за результатами судової авто-товарознавчої експертизи.

Оригіналів доказів суду не надано.

У підтвердження доводів апеляційної скарги про неправильність і необєктивність рішення суду, позивач надав апеляційному суду фотокопії матеріалів кримінального провадження 2013 року, які не надавалися ним суду першої інстанції, завірені власно позивачем. Оригіналів цих документів апеляційному суду також не надано, джерело їх отримання не вказано.

Інших доказів позивачем суду не надано.

Згідно з інформацією, викладеною у листі ГУ НП в Донецькій області від 23.12.2015 № 4/Б-100, на теперішній час матеріали кримінального провадження № 0002350 від 16.10.2013 за ч.2 ст.194 КК України, знаходяться в адмінбудівлі слідчого відділу Ленінського РВ Донецького МУ ГУМВС України в Донецькій області, захопленої представниками незаконних збройних формувань так званої «ДНР».

Достовірність наданих позивачем суду копій документів не встановлена.

У відповідності до положень ст.ст.58-60 ЦПК України, суд першої інстанції не прийняв надані позивачем копії документів кримінального провадження як належні докази, тому погодитися з доводами апеляційної скарги про незаконність рішення у звязку з порушенням норм процесуального права неможливо.

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи ( п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від .03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Судом першої інстанції правильно вказано при вирішенні даного спору, що у позовній заяві не зазначені обставини, що свідчили б про вину безпосередньо посадових осіб МВС України у спричиненні позивачеві матеріальної шкоди.

У позовній заяві ОСОБА_2 посилається на бездіяльність слідчих підрозділів Ленінського МВ Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області, що виразилось у незабезпечені належного зберігання матеріалів кримінального провадження № 0002350 та невиконанні дій по розслідуванню вищевказаного правопорушення тривалий час.

Постановою КМУ від 16 вересня 2015 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» прийняте рішення про ліквідацію як юридичних осіб публічного права територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, в тому числі ГУМВС України в Донецькій області та цією ж постановою прийняте рішення щодо створення Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

МВС України не є правонаступником вказаних органів внутрішніх справ та не може відповідати за дії сторонніх осіб.

У Міністерства внутрішніх справ України, відповідно до Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, відсутні повноваження щодо прийняття процесуальних рішень по кримінальним провадженням.

Станом на 02.07.2016, відповідно до відомостей Єдиного Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - ГУМВС України в Донецькій області знаходиться в стані припинення, призначені голова та склад ліквідаційної комісії.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України передбачено, що до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Як встановлено судом, на час розгляду справи не припинила діяльність належна юридична особа - ГУ МВС України.

Тому висновок суду про те, що позивач заявляє вимоги до Міністерства внутрішніх справ України, яке прав і інтересів позивача не порушувало та, відповідно, не може нести відповідальність перед позивачем, є правильним.

Крім того, у зв'язку з набранням 07.11.2015 чинності Законом України «Про Національну поліцію» функції щодо відкриття кримінальних проваджень та їх розслідування, а також процесуальне керівництво їх розслідування передано до органів Національної поліції.

Міністерство внутрішніх справ України та Національна поліція є окремими центральними органами виконавчої влади.

Слідчі органи Національної поліції здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, крім тих, які віднесені до підслідності інших органів досудового розслідування.

Відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, а саме пп. 7, 9 п. 4 Положення, Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

Виходячи з наведеного, вбачається, що суд першої інстанції проаналізував надані докази, врахував норми закону і дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегією суддів перевірено доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права, які зводяться до незгоди із рішенням на підставі викладених у позовній заяві обставин. Інших аргументів, крім тих, що були вже викладені у позові, ОСОБА_2, в апеляційній скарзі не навів.

Таким чином, колегія суддів, переглядаючи справу в межах апеляційного оскарження та заявлених позовних вимог, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачає, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313,314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя від 17 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1

ОСОБА_4

ОСОБА_5