У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_5, про визнання дій протиправними, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, який обґрунтував тим, що 22 жовтня 2007 року між ним та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») було укладено договір споживчого кредиту. З метою забезпечення даного кредиту, між ОСОБА_5 та банком було укладено договір поруки та договір іпотеки, за яким останній надав у заставу належне йому нерухоме майно.

У зв'язку із несистематичною сплатою кредиту банк звернувся до суду з позовом про стягнення залишку кредиту.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14 жовтня 2010 року, що набуло законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 777 575 грн 11 коп. за кредитним договором та 1 820 грн судових витрат.

Під час виконання вказаного судового рішення, позивач та ОСОБА_5 частково погасили заборгованість перед банком за рахунок реалізації предмету застави, проте банк нарахував додатково відсотки і сума заборгованості зростала навіть після часткової сплати боргу.

Наприкінці жовтня 2012 року ОСОБА_4 отримав від банку повідомлення про анулювання боргу, зокрема мова йшла про те, що станом на 30 жовтня 2012 року, за підрахунками банку, такий складав 771 425 грн 53 коп., штрафні санкції на суму 21 819 грн 98 коп. та 1 820 грн судових витрат.

В повідомленні банком з огляду на приписи пп.164.2.17 ст. 164 ПК України зазначено, що анульована сума є його доходом, отриманим як додаткове благо, а тому він зобов'язаний сплати податок з такого доходу в розмірі 17 %.

Позивач вказував на те, що законодавець не зобов'язував банк у випадку анулювання боргу, подавати розрахунок сум доходу до державної податкової інспекції та повідомляти платника про подання розрахунку після анулювання боргу.

Крім того зазначав, що договір споживчого кредиту від 22 жовтня 2007 року, що укладений між банком та ОСОБА_4 не надає право банку встановлювати його дохід, подавати за нього податкову звітність, сплачувати податки, надсилати повідомлення про встановлення доходів.

На підставі зазначеного ОСОБА_4 просив суд визнати протиправними дії ПАТ «УкрСиббанк» щодо подання до місцевої районної Державної податкової інспекції м. Харкова податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також сум нарахованого(утриманого) з нього податку за формою № 1-ДФ, отриманого ОСОБА_4 у вигляді додаткового блага в сумі 795 065 грн 51 грн за 4-ий квартал 2012 року.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до ст. 10 ЦПК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За правилами ч. ч. 1, 2, 4 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 22 жовтня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_4 був укладений договір кредиту № 0, а з ОСОБА_5 договір поруки.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 жовтня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 777 575 грн 11 коп. кредитної заборгованості та 1 820 грн судових витрат.

Заявами від 28 вересня 2012 року ОСОБА_4 виявив бажання узяти участь в акції ПАТ «УкрСиббанк», спрямованої на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу, з умовами акції і наслідками анулювання боргу ознайомлений і погодився. Зокрема, з тим, що анулювання боргу призведе до виникнення в нього доходу у вигляді додаткового блага та необхідності відповідно до пп. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 та п. 167.1 ст. 167 ПК України відобразити такий дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб і самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу.

Згідно з повідомленням ПАТ «УкрСиббанк»від 30 жовтня 2012 року ОСОБА_4 було анульовано кредитну заборгованість, яка станом на 30 жовтня 2012 року склала 771 425 грн 53 коп.

Указана обставина відображена в податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно виходив із того, що банк маючи статус податкового агента зобов'язаний подавати у строки, які встановлені Податковим кодексом України для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування, та дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позову.

Також суд правильно посилався на те, що анульована банком сума кредитної заборгованості є доходом саме ОСОБА_4, отриманим ним як додаткове благо, в зв'язку з чим останній має сплатити податок із цього доходу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Обставини, на які у своїй скарзі посилається заявник, були предметом дослідження судів попередніх інстанцій, доводи касаційної скарги правильність висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Демяносов

Ю.Г.Іваненко