Справа № 152/1727/17
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
12 грудня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді Славінської Н.Л.,
секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача адвоката Костриці В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,
08.11.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , в якому зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30.07.1998 року.
Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.
Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць, зсилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, вона з дітьми та відповідач проживають окремо, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а їй одній важко утримувати дітей.
Так, її та відповідача син ОСОБА_4 навчається на контрактній формі навчання в Бершадському медичному коледжі, проте, відповідач не надає коштів для оплати контракту, у зв`язку із чим вона змушена позичити ці кошти для того, щоб дитина отримала бажану освіту.
Крім того, її та відповідача син ОСОБА_4 має хворобливий стан здоров`я, пройшов обстеження та потребує лікування, на що також потрібні кошти, які відповідач відмовляється надати.
Її та відповідача донька ОСОБА_5 школярка, навчається у 9 класі Михайлівської СЗШ, потребує коштів на придбання приладдя, одягу, взуття, щоденне харчування в школі та інші потреби, проте, вона самостійно не може забезпечити дитину необхідними коштами, а відповідач ухиляється від утримання доньки.
Відповідач є фізично здоровим, працездатним, матеріально забезпеченим, неофіційно працює, так як наймається на заробітки у мешканців свого села, маючи трактор з причепом, за допомогою якого перевозить дрова, вугілля за плату жителям свого села, а також за допомогою причіпних деталей обробляє земельні ділянки, зокрема, оре землю, саджає та копає картоплю за певну плату.
Оскільки відповідач отримує нерегулярний, мінливий, але значний дохід від тимчасових заробітків, є фізично здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, то просить розмір аліментів визначити у твердій грошовій сумі.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , що діє за довіреністю від 26.10.2017 року (а.с.19), позовні вимоги уточнили в частині стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину з індексацією відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», з часу звернення з цим позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття, зсилаючись на ті самі обставини.
Крім того, просять стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на надання правової допомоги адвокатом Лисько В.П. при зверненні в суд з позовною заявою в сумі 1440 грн.
Позивачка ОСОБА_1 також суду пояснила, що її витрати на утримання сина щомісячно складають п`ять тисяч гривень, а на утримання доньки чотири тисячі гривень, тоді як вона отримує мінімальну заробітну плату і змушена позичати кошти на утримання дітей. При цьому відповідач з жовтня 2017 року взагалі не надає коштів на утримання дітей, не дивлячись на звернення до нього з цього приводу, хоча є спроможним, так як отримує значний дохід від тимчасових заробітків тією технікою, яку забрав з дому, коли залишив сім`ю. Її сім`я перебуває у складному матеріальному становищі через ухилення відповідача від надання коштів на утримання дітей.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Костриця В.С., що діє на підставу договору про надання правової допомоги від 09.10.2017 року (а.с.31), позовні вимоги ОСОБА_1 визнали частково, зокрема, зазначили, що позивач згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання кожної дитини в твердій грошовій сумі по 950 грн. щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.
Представник відповідача адвокат Костриця В.С. просить суд також звернути увагу на те, що позивачка підписала позовну заяву 07.11.2017 року, а подала до суду 08.11.2017 року, де позов того ж дня зареєстровано. Проте, представник позивачки додав до матеріалів цивільної справи розрахунок витрат на правову допомогу, що надана ОСОБА_1 адвокатом Лисько В.П. на підставі договору від 26.10.2017 року за №115, але не до підписання позову, а в день його подання в суд, зокрема, в частині вивчення та правового аналізу матеріалів та складання позову, що, згідно з розрахунком адвоката мало місце 08.11.2017 року, тобто після підписання позивачкою позову про стягнення аліментів. У зв`язку із наведеним у стягненні судових витрат на надання правової допомоги просить відмовити.
Вирішуючи спір, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.07.1998 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.8).
Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками яких в свідоцтвах про народження дітей зазначений відповідач, а матір`ю позивачка, що вбачається із свідоцтв про народження дітей, відповідно, серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с.7, 10).
З жовтня 2017 року позивачка та відповідач однією сім`єю не проживають, зокрема, позивачка з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані і проживають в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області та перебувають на утриманні позивачки, що вбачається із довідок Михайлівської сільської ради від 26.10.2017 року за №1792 та від 27.10.2017 року за №1805 (а.с.11, 12), а відповідач ОСОБА_1 проживає в с. Юхимівка Шаргородського району, що підтверджується довідкою Юхимівської сільської ради від 13.11.2017 року за №02-15-280 (а.с.23), хоча продовжує бути зареєстрованим у с. Михайлівка.
Вказана обставина не заперечується відповідачем ОСОБА_1 , оскільки останній в судовому засіданні підтвердив, що дійсно з жовтня 2017 року проживає окремо від сім`ї, діти проживають з матір`ю, яка займається їх вихованням та утриманням, а він коштів на утримання дітей у вказаний період не надає, так як лікується з приводу заподіяння йому тілесних ушкоджень.
Судом встановлено, що син позивачки та відповідача ОСОБА_6 має хворобливий стан здоров`я, що підтверджується актами про дослідження стану здоров`я від 15.02.2017 року за №№488, 489 (а.с.18, 17).
Проте, як вбачається із вказаних актів дослідження стану здоров`я, таке дослідження стану здоров`я сина сторін було проведено у зв`язку із направленням військового комісаріату і витрати на лікування з приводу встановленого діагнозу про остеохондроз грудного відділу хребта без порушення функції, комбінованої деформації грудної клітини І ст., плоскостопості обох стоп ІІ ст. з ознаками артозу суглобів з незначним порушенням функцій позивачка та відповідач не несуть, оскільки доказів на спростування цього висновку суду не представлено.
Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 має хворобливий стан здоров`я, проходить обстеження стану здоров`я та здійснює лікування, що підтверджується консультативними висновками та квитанціями про придбання ліків та пального у зв`язку із поїздками в лікарню (а.с.42, 43, 45, 47, 48).
Разом з тим, доказів на підтвердження своєї непрацездатності, або заборони лікарської комісії щодо можливості працевлаштування, відповідачем суду не представлено.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта (ч.ч.1, 2 ст.57 ЦПК України).
Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 2, 3 ст. 58 ЦПК України).
Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.
Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Зокрема, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.
Виходячи з аналізу доказів та пояснень сторін, суд встановив, що діти сторін з жовтня 2017 року проживають з матір`ю ОСОБА_1 , яка займається їх утриманням.
При цьому, суд встановив, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дітей, тобто може надавати допомогу на утримання сина та дочки, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, обсяг обов`язків, пов`язаних з утриманням дітей з жовтня 2017 року по теперішній час покладено на позивачку, що ставить останню в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач з жовтня 2017 року ухиляється від надання належної матеріальної допомоги на утримання дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.
Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч.1-3 ст.181 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до положень ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. (ч.ч.1, 2 ст.184 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дітей з боку батька порушене, починаючи з жовтня 2017 року і до теперішнього часу та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в повному обсязі, тобто в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання дітей, а відповідач від матеріального утримання сина та дочки ухиляється з жовтня 2017 року і не приймає участі в утриманні дітей.
Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими лише ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що вони мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , утримання яких є предметом даного спору, що діти, починаючи з жовтня 2017 року знаходяться на утриманні позивачки, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та дочки не надає, хоча є працездатним, так як не має лікарських протипоказань щодо працевлаштування через хворобливий стан здоров`я.
З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дітей, то це ставить сторони у нерівні умови.
Тому, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, виходячи із вимог ч.1 ст.184 СК України, якою передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
При цьому, відповідач заперечень щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі не має.
Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 08.11.2017 року, тобто з часу пред`явлення позовної заяви до суду, відповідно до вимог ст.191 СК України, до досягнення дітьми повноліття, враховуючи, що відповідач на теперішній час не працює через хворобливий стан здоров`я, так як з жовтня 2017 року здійснює обстеження стану здоров`я та лікування.
При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дітей, забезпечення одержання дітьми сторін коштів, необхідних для їх життєдіяльності, збереження того рівня життя, який діти мали б тоді, коли б проживали з обома батьками і утримувалася за рахунок обох батьків, оскільки визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі якраз і забезпечить надійний захист інтересів дітей та отримання ними надійного стабільного матеріального утримання з боку батька.
Відтак, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст.79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Крім того, ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних і адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Позивачкою додано до позову квитанцію від 12.12.2017 року до прибуткового касового ордеру №121 про оплату 1440 грн. за надання правової допомоги адвокатом Лиськом В.П. (а.с.39), що, відповідно до розрахунку суми гонорару від 12.12.2017 року (а.с.38), полягає у попередній консультації щодо характеру спірних правовідносин протягом 15 хвилин 26.10.2017 року, за що правова допомога складає 160 грн., а також у вивченні та правовому аналізі матеріалів протягом 30 хвилин і складанні позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дітей протягом 1 години 08.11.2017 року, за що правова допомога складає, відповідно, 320 грн. та 960 грн., а всього правова допомога складає 1440 грн.; додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_8 за №2914/10 та посвідчення адвоката (а.с.37 на звороті); угоду про надання правової допомоги від 26.10.2017 року (а.с.36).
При цьому, судом встановлено, що позивачкою ОСОБА_1 підписано позов до про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_3 07.11.2017 року (а.с.2), що остання не заперечувала в судовому засіданні, а позов подано до суду 08.11.2017 року.
Відтак, правова допомога адвоката Лиська В.П. Бернацькій В.В. 08.11.2017 року в сумі 320 грн. та 960 грн., що полягала, відповідно у вивченні та правовому аналізі матеріалів протягом 30 хвилин та у складанні позовної заяви про стягнення аліментів на утримання дітей протягом 1 години не може бути стягнута з відповідача на користь позивачки, враховуючи, що позов нею підписано раніше цієї дати, а саме 07.11.2017 року (а.с.2).
Зважаючи на вказану обставину, в рахунок компенсації понесених позивачкою витрат на правову допомогу, пов`язану із наданням їй правової допомоги адвокатом Лиськом В.П., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати в сумі 160 грн., тобто за попередню консультацію щодо характеру спірних відносин протягом 15 хвилин 26.10.2017 року, виходячи з того, що розмір компенсації витрат на правову допомогу не перевищує 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2017 року.
Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 640 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.3, 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст.179, 180-182, 184, 191 СК України, суд

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 (одній тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 08.11.2017 року і до їх повноліття, з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , непрацюючого, (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ), на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по оплаті правової допомоги при зверненні в суд в сумі 160 (сто шістдесят) гривень.
В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: