У Х В А Л А

Іменем України

19 січня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Фазикош Г.В., Готра Т.Ю.

при секретарі Чучка Н.В.

з участю ОСОБА_1 та його представника

ОСОБА_2, і представника ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за борговою розпискою,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, мотивуючи тим, що 09.03.2011 року ним було надано ОСОБА_5 позику в сумі 133.600.00 грн., які останній зобовязався повернути в строк до 30.10.2012 року, про що власноручно написав розписку. ОСОБА_5 пояснював, що позичає ці кошти для потреби сімї для лікування сина, який перебуває на стаціонарному лікуванні з черепно-мозковою травмою. Дружина ОСОБА_5 відповідач ОСОБА_3 була обізнана про той факт, що її чоловік позичає кошти, про що свідчить підпис на розписці. Після спливу зазначеного в договорі терміну та на день розгляду справи в суді, не дивлячись на взяті на себе зобовязання, сімя ОСОБА_3 боргу не повернула.

Враховуючи те, що договір позики було укладено в інтересах сімї позивач вважає, що отримана сума позики є обєктом спільної сумісної власності подружжя, а тому ОСОБА_6 та ОСОБА_3, як подружжя, мають нести спільну відповідальність за борговими зобовязаннями.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_3 не вжила необхідних дій щодо повернення йому коштів у строк, передбачений у розписці, сума боргу в розмірі 133.600.00 грн. підлягає стягненню з неї.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 28.03.2016 року у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_3, що належить їй на праві власності, в межах суми заявлених вимог скасовано.

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, які підтримали доводи, викладені в апеляцій скарзі, представника ОСОБА_3 ОСОБА_7, який просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 березня 2011 року ОСОБА_5 було написано письмову розписку, за умови якої останній взяв у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 133.600.00 грн. що на день її складання за середнім курсом продажу валют комерційними банками м. Ужгорода складає 16 700 доларів США.

Зазначену суму коштів ОСОБА_5 зобовязався повернути не пізніше 30.10.2012 року.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов згідно ч. 2 ст. 1048 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцеві визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, визначених родовими ознаками.

ОСОБА_5 взяті на себе зобовязання не виконав, грошові кошти ОСОБА_1 не повернув, у звязку з чим останній звернувся до суду з відповідною позовною заявою про стягнення суми боргу за договором позики.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 27 січня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено і стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 133.600.00 грн.

Підставою для звернення до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначає, що станом на день розгляду справи грошові кошти, які ОСОБА_5 позичав на потребу сімї і є обєктом спільної сумісної власності подружжя, не повернуто, а відповідач ОСОБА_3 не вжила заходів для повернення цих коштів, сума боргу має бути стягнута з останньої.

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що у відповідності до ст. 61 ч.ч. 1,3 ст. 65 ч. 4 СК України сума позики є обєктом спільної сумісної власності подружжя і укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 договір позики від 09.03.2011 року створив обовязки для другого з подружжя ОСОБА_3

Оскільки, за вимогою ОСОБА_1 рішення суду від 27.01.2014 року суму боргу за вищезазначеним договором позики стягнуто із ОСОБА_5 і дане рішення набрало законної сили, а тому суд обґрунтовано вважає, що стягнення цієї суми боргу за договором позики від 09.03.2011 року з ОСОБА_3 буде подвійним стягненням та відмовив у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 28.03.2016 року у вигляді накладення арешту на майно ОСОБА_3, що належить їй на праві власності, в межах суми заявлених вимог обґрунтовано скасовано судом першої інстанції.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.

Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя: Г.Г. Собослой