Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/386/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Голованя А.М., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання недійсними довідки-рахунку, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування колісного транспортного засобу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, від імені якого діє його представник ОСОБА_5, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що у липні 2014 року він надав ОСОБА_3, відповідно до їх усної домовленості, в користування власний автомобіль марки ROVER 75, номерний знак НОМЕР_1. В подальшому йому стало відомо про те, що даний автомобіль перереєстрований на підставі довідки рахунку на імя ОСОБА_3 Однак ніяких угод щодо відчуження автомобіля він з відповідачем не укладав. Вважаючи, що його право було порушене, він звернувся до суду за захистом свого права власності, посилаючись на норми ст.ст. 203, 215, 387, 1212 ЦК України.

Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області рішенням від 05 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаргу обґрунтовано посиланням на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи; недоведеність обставин, які суд вважав доведеними; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального (ст. 215, 387, 1212,1213 ЦК) і процесуального права. Зокрема суд не врахував пояснень ФОП ОСОБА_4 про обставини видачі довідки-рахунку та не врахував доводів позивача про те, що договір відчуження автомобіля ним не укладався.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявилися.

Позивач подав суду письмове клопотання про розгляд справи без його присутності.

Відповідач ФОП ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, письмово повідомив суд, що його неявка обумовлена сімейними обставинами (а.с. 231).

Відповідач ОСОБА_3, повідомлений судовою повісткою про час та місце розгляду справи, надіслав суду письмове клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з «перебуванням на лікарняному». Докази того, що відповідач хворіє і у звязку з цим не може зявитися до суду, ним не надано.

Колегія суддів на місці ухвалила відмовити в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю належних і допустимих доказів поважності причин його неявки в судове засідання, а згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторінабо інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Також суд врахував, що строк розгляду апеляційної скарги, встановлений ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України, спливає і заяв про його подовження до суду не надходило.

У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі обставини:

Згідно інформації Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 23 червня 2016 року та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія СХХ 382125 автомобіль марки ROVER 75, номерний знак НОМЕР_1, зеленого кольору , 1999 року випуску, № кузова SARRJZLKYXM101535 зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі довідки - рахунку ВІА № 6716798 від 28 серпня 2014 року. (а.с.62)

Згідно виданої 3 вересня 2014 року ФОП ОСОБА_6 довідки рахунку серія ВІА № 858163 ОСОБА_3 продано автомобіль ROVER 75, кузов № НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) СХХ 382125, за 49 000 грн.

3 вересня 2014 року за заявою ОСОБА_3 № 47690658 (а.с. 65 друга сторінка) Дніпропетровським ВРЕР-2 на вказаний автомобіль йому видано тимчасовий реєстраційний талон ДАР № 022604, а автомобілю НОМЕР_3 (а.с. 64).

9 вересня 2014 року за заявою ОСОБА_3 № 47996825 (а.с. 63) до Дніпропетровського ВРЕР-2 про перереєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки ROVER 75, номерний знак НОМЕР_1, зеленого кольору , 1999 року випуску, № кузова SARRJZLKYXM101535 (а.с. 63) на підставі довідки-рахунку ВІА № 858163 від 3 вересня 2014 року, ним отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ № 372506. (а.с. 62).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішенн тим, що довідкарахунок є документом, який засвідчує факт укладання договору купівлі-продажу та правомірність придбання транспортного засобу і не є правочином в розумінні ч.1 ст. 202 ЦК України. За правилами недійсності правочинів не можна визнавати недійсними документи, які за своїм змістом не є правочинами. Отже обраний позивачем спосіб захисту скасування довідкирахунку не відповідає встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів. Позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, витребування транспортного засобу є похідними від первісної вимоги, а тому задоволенню теж не підлягають.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте оскаржуване рішення неповною мірою відповідає цим вимогам закону.

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що він є власником спірного автомобіля, відповідач набув автомобіль без відповідної правової підстави. Рахунок-фактура, на підставі якої автомобіль було перереєстровано на ОСОБА_3, як нового власника, видана без оформлення договору про відчуження.

Суд не дав належної оцінки доводам позивача та поясненням відповідачів, не зясував характер спірних правовідносин та не визначив закон, яким вони регулюються, дійшов неправильного висновку про незаконність всіх вимог позивача.

Право власності є правом особи на річ (мано), яке вона здійснює відповідно до закону з своєю волею, незалежно від інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Та обставина, що ОСОБА_2 являвся власником автомобіля марки ROVER 75, номерний знак НОМЕР_1, зеленого кольору , 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_2 підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 67) та визнається сторонами.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 328, п 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України на підставі правочину про відчуження власником свого майна його право власності припиняється і таке ж право набувається новим власником.

Таким правочином може бути договір купівлі-продажу майна.

Загальні вимоги щодо договору купівлі-продажу встановлені ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК Україниза договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару (ст. 658 ЦК України).

Суд першої інстанції правильно вказав, що згідно із ч. 5 ст. 656 ЦК Україниособливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Такі особливості встановлені Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 (в редакції діючий станом на вересень 2014 року) та Порядком державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року (в редакції діючій на той самий час), які визначають певні особливості укладення, виконання відповідних договорів.

Згідно п. 7 умов провадження торговельної діяльності щодо оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, передбачених, постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, суб'єкти господарювання зобов'язані стати на облік відповідно у Державтоінспекції МВС і Держсільгоспінспекції та вести облік надходження, продажу та передачі транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Облік ведеться суб'єктами господарювання в письмовому та електронному вигляді (додатки 1 і 4). Суб'єкти господарювання невідкладно вносять інформацію про надходження, передачу, реалізацію транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, до електронного реєстру.

Згідно п. 12 цього ж Порядку фізична особа, яка передає для реалізації транспортний засіб у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда підприємству, що здійснює комісійну торгівлю, зобов'язана надати такому підприємству письмове повідомлення із зазначенням інформації про кількість легкових автомобілів та/або мотоциклів, та/або мопедів, що відчужені нею протягом поточного календарного року, складене в довільній формі та підписане власноручно цією особою.

Суб'єкт господарювання, який здійснює оптову та роздрібну торгівлю автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами, мотоколясками, іншими транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, зобов'язаний вести в письмовому та електронному вигляді журнал обліку надходження і реалізації або передачі для реалізації зазначених транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, виданих довідок-рахунків, актів приймання-передачі, біржових угод і відповідно номерних знаків для разових поїздок та номерних знаків "Транзит" (додаток 1).

Матеріали, що стали підставою для видачі довідок-рахунків, актів приймання-передачі та біржових угод, формуються у справи, що прошиваються, скріплюються печаткою суб'єкта господарювання і зберігаються протягом п'яти років.

На один транспортний засіб та його складові частини, що мають ідентифікаційні номери, видається по одному примірнику довідки-рахунка та акта приймання-передачі або біржової угоди (п. 19 Правил).

На комісію приймаються транспортні засоби та їх складові частини, що мають ідентифікаційні номери, зареєстровані або зняті з обліку в Державтоінспекції, або машини, зняті з обліку в Держсільгоспінспекції, для їх подальшої реалізації від громадян України - за наявності паспорта громадянина України чи тимчасового посвідчення громадянина України, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта) або свідоцтва про реєстрацію машини, свідоцтва про спадщину, рішення суду або довідки на складову частину, що має ідентифікаційний номер, виданої Державтоінспекцією або Держсільгоспінспекцією. На комісію можуть прийматися складові частини, що мають ідентифікаційні номери, на підставі документів, що підтверджують законність їх придбання (п. 43 Правил).

Комісіонер зобовязаний ретельно перевірити представлені комітентом або його довіреною особою документи та скласти акт технічного стану транспортного засобу (п. 48 Прави).

Згідно п. 31, 55 Правил на продані транспортні засоби крім довідок-рахунків видається розрахунковий документ, який підтверджує факт купівлі транспортного засобу.

Як вбачається з письмових пояснень ФОП ОСОБА_4 (а.с. 120), заява ОСОБА_2 щодо кількості поданих транспортних засобів за рік, заява на обробку його персональних даних та акт приймання-передачі автомобіля не оформлялися, в журналі обліку надходження і реалізації транспортних засобів продавець і покупець не розписувалися. Крім того він вказав, що довідка рахунок була видана не ним особисто, а його працівником ОСОБА_7

Крім того, відповідач ОСОБА_3 не надав суду розрахунковий документ, який згідно Положення є належним і допустимим підтвердженням факту купівлі ним спірного транспортного засобу.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, а довідка-рахунок видана відповідачем ФОП ОСОБА_4 відповідачу ОСОБА_3 з порушенням Порядку та безпідставно.

Оскільки договір купівлі-продажу спірного автомобіля у встановленому порядку не укладався, а довідка-рахунок не може бути ототожнена з договором купівлі-продажу транспортного засобу, то суд дійшов правильного висновку, що позов про визнання її недійсною, предявлений позивачем на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, задоволенню не підлягає.

В цій частині рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, скасуванню або зміні не підлягає.

У справі встановлено, що відповідач ОСОБА_3 отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого належний позивачу автомобіль марки «ROVER» модель «75» зареєстровано за ним, як за власником, але без відповідної на те правової підстави набуття права власності, а тому твердження позивача про незаконність заволодіння відповідачем чужим майном є обґрунтованим.

Апеляційний суд вважає, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 склалися відносин речово-правового характеру, за відсутності договірних відносин і майно перебуває у відповідача не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

У звязку з цим предявлений позивачем віндикаційний позов підлягає задоволення.

Суд доводи позивача в цій частині не перевірив, не зясував підставу предявлення ним вимоги про витребування свого майна у відповідача, який посилався на положення ст. 387 ЦК України.

Оскільки перереєстрація спірного автомобіля на відповідача ОСОБА_3, як нового власника, з видачею нового свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу була проведена на підставі безпідставно виданої довідки-рахунку, без укладення відповідного договору, то вимоги про визнання такого свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу недійсним підлягають задоволенню (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦПК України).

У звязку з цим суд був позбавлений можливості правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та вирішити всі вимоги відповідно до закону. У звязку з цим апеляційна скарга позивача та його позов підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати (а.с. 1 3, 203)пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 215 грн. 06 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, від імені якого діє його представник ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 грудня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та витребування транспортного засобу і ухвалити в цих частинах нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХХ № 372506, видане 9 вересня 2014 року Центром надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Дніпропетровська та Дніпропетровського району ОСОБА_3 на колісний транспортний засіб автомобіля марки «ROVER» модель «75», номер кузова НОМЕР_2.

Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 колісний транспортний засіб автомобіля марки «ROVER» модель «75», номер кузова НОМЕР_2, 1999 року випуску.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2315 грн. 06 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: