Справа № 587/3290/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року

Сумський районний суд Сумської області в складі :

головуючого судді Черних О.М.

з участю секретаря - Скрипка Соіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0490 га, яка розташована за адресою: вул. Лугова, б. 83, СТОСК «Краснопільський» ОСОБА_2 сільської ради Сумського району Сумської області, у порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка ОСОБА_4, який помер 25.04.2017 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що 22.12.1993 року рішенням № 117 виконавчого комітету Нижньосировотської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області її чоловіку, як члену ОСК «Краснопільський» було виділено земельну ділянку площею 0,0490 га. 25 квітня 2017 року ОСОБА_4 помер. На випадок своєї смерті спадкодавець заповіту не залишив, тому позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка. У встановлений законом строк позивачка звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус завела спадкову справу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0490 га, яка розташована за адресою: вул. Лугова, б. 83, СТОСК «Краснопільський» ОСОБА_2 сільської ради Сумського району Сумської області відмовила, посилаючись на те, що нею не надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності ОСОБА_4 на спадкову земельну ділянку. Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку оформити належну їй спадщину, позивач була змушена звернутися до суду із даним позовом.

Позивач в судове засідання не зявилась, просила справу розглядати у її відсутність, вимоги, викладені у позові підтримала та просила суд задовольнити їх.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради, в судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність.

Третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась про час і місце розгляду спарви повідомлена в установленому законом порядку.

Суд, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із таких підстав.

Судом встановлено, що 25 квітня 2017 року ОСОБА_1М помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 16). Після його смерті була заведена спадкова справа, з якою вбачається, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла його дружина ОСОБА_1, інші спадкоємці першої черги відмовились від свого права на спадщину на її користь. Проте, приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0490 га, яка розташована за адресою: вул. Лугова, б. 83, СТОСК «Краснопільський» ОСОБА_2 сільської ради Сумського району Сумської області відмовила, посилаючись на те, що нею не надано правовстановлюючого документу (а.с. 5).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

- ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х Земельного Кодексу України «Перехідні положення».

Аналізуючи вищевикладене та надані суду письмові докази по справі, суд прийшов до переконання, що позивач не довів своїх позовних вимог та обставин, викладених ним у позовній заяві.

Зокрема, позивачем не надано документ, якій би підтверджував право власності (Державний акт або Свідоцтво про право власності на земельну ділянку) на земельну ділянку площею 0,0490 га, яка розташована за адресою: вул. Лугова, б. 83, СТОСК «Краснопільський» ОСОБА_2 сільської ради Сумського району Сумської області.

Так, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавцю ОСОБА_4 рішенням № 117 виконавчого комітету Нижньосировотської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 22.12.1993 року, як члену ОСК «Краснопільський» керуючись Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року №15-92 було передано безоплатно земельну ділянку площею 0,0490 га, площі земельних ділянок підлягають уточненню при видачі державних актів на право приватної власності .

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З січня 2013 року державні акти на земельну ділянку не видаються. Замість державного акту власник землі отримує свідоцтво про право власності на нерухоме майно (ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»), яке видається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і на права, які виникли до 01.01.2013 року, оскільки повноваження Держземагенства в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені.

Оскільки органом місцевого самоврядування було ухвалене рішення про передачу земельної ділянки у власність, але спадкодавець не закінчив приватизацію і не отримав на своє імя правовстановлюючий документ на земельну ділянку, суд вважає, що таке право має перейти до його спадкоємиці, позивача у справі - ОСОБА_1 Однак позивачка до спеціально уповноважених органів державної влади із заявою щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку, передану у власність спадкодавцю до 01.01.2002 року не зверталась, а звернулась до суду з цим позовом. Обираючи спосіб захисту порушеного права, позивач помилково просила визнати за нею право власності земельною ділянкою, що не узгоджується із вимогами земельного та спадкового законодавства, а тому не може бути задоволено судом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач своїх позовних вимог не довів, та не виконав вимоги ч.3 ст. 10 ЦПК України, тому не знаходить підстав для задоволення його позову.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради, третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Сумський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М.Черних