АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4791/17 Номер провадження 22-ц/786/2739/17Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2017 року

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом. Вказував, що 14 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 2 800 грн. у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачка належним чином умови договору не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 75 183, 19 грн., якупозивач просив з неї стягнути.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

При цьому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_2, яка ухиляється від отримання судових повісток, про що свідчить повернення відділенням звязку за закінченням строків зберігання викликів в судові засідання на 01 та 27 листопада 2017р. та 13 грудня 2017р. ( а.с.76-77,89,98).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14 серпня 2012 року між ПАТ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит у розмірі 2 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною договору, передбачено сплату штрафу за порушення строків сплати будь-якого з грошових зобовязань у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Згідно розрахунку наданого ПАТ КБ «Приватбанк» у звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязання за кредитним договором утворилась заборгованість у загальному розмірі 75 183, 19 грн. і складається із: заборгованості за кредитом 2 751, 56 грн., заборгованість за процентами 63 687, 77 грн., комісія 4 687, 52, заборгованість по судовим штрафам 4 056, 34 грн. (а.с. 4-5).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та в установлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Як вбачається із наданих банком розрахунків позичальник порушив умови договору, допустивши прострочення виконання зобовязання, у звязку з чим у позивача виникло право на стягнення існуючої заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач допустив прострочення виконання зобовязання, однак,позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу, і відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого зобов'язання. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Тобто, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі № 6-14цс14, який згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Так, згідно до довідки наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2012 року видано наступні кредитні картки: № 222142, термін дії якої встановлено до 06/16, а також № 369057 з терміном дії до 12/15. Також зазначена інформація підтверджена витягом і скріншотом з програмного комплексу (а.с.56,81,91-92).

До суду із вказаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося у липні 2017 року, тобто у межах строку позовної давності щодо повернення кредиту, а тому заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 751, 56 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, зважаючи на ту обставину, що умовами договору передбачено погашення заборгованості шляхом внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця наступного за датою виникнення заборгованості, то також підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за процентами у межах строку загальної позовної давності, застосування якого заявлено стороною у справі, а саме з 31 липня 2014 року до червня 2016 року (закінчення строку дії договору) що у загальному обсязі складає 24 172, 19 грн.

Колегія суддів вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами, що нарахована після закінчення строку дії картки.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Таким чином, у разі якщо договором не встановлений розмір процентів після спливу строку дії договору, можна зробити висновок, що їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 01 серпня 2017 року при розгляді цивільної справи № 6-2322цс16.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В матеріалах справи відсутні докази, що б підтверджували узгодженість між сторонами, у встановленій законом формі, права банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами після закінчення строку дії договору у розмірі передбаченому договором.

Так, визначаючи, що з липня 2016 року по день звернення до суду із даним позовом розмір процентів встановлений на рівні облікової ставки Національного банку України, колегія суддів вважає, що за даний період часу розмір процентів, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку складає 420, 80 грн.

Що стосується наведеного в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції розрахунку заборгованості за процентами колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, відступаючи від наданого банком розрахунку заборгованості суд не звернув уваги, що розмір наявного боргу за кредитним договором та наданий банком розрахунок, який складений відповідно до вимоги закону, не був спростований відповідачем.

Натомість суд, всупереч вимогам ст. 11 ЦПК України, самостійно здійснив розрахунок заборгованості за кредитним договором, тим самим допустивши порушення принципу диспозитивності судового процесу.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення із позичальника штрафів, пені та комісії.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із кредитного договору та довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання передбачено одночасно штраф і пеню, тобто за одне й те саме порушення існує подвійна відповідальність одного виду.

Однак, в силу ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Окрім цього, в розрахунку заборгованості за кредитом відсутнє розмежування пені та комісії, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач (а.с. 4-5).

Згідно з ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України встановлено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи, що позивач не надав деталізований розрахунок заборгованості за кредитним договором в частині пені та комісії, а також зважаючи на норми ст.61 Конституції України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із позивача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити.

Крім того, відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-1374 цс17 від 11 жовтня 2017 року щодо одночасного стягнення штрафів фіксованої частини і процентної складової, суд вищої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зважаючи на вказане з відповідача підлягає стягненню 500 грн. фіксованої частини штрафу.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення, ухваливши нове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Вбачаючи, що колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення позову, то сплачений при подання позовної заяви судовий збір у розмірі 1 600 грн. (а.с.1), а також сплачений при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 760 грн. (а.с.57) підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 309ч.1 п.п.3, 4, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 вересня 2017 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 27 844, 55грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2012 року, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 751, 56 грн., заборгованості за процентами у розмірі 24 592, 99грн. і штрафу у розмірі 500 грн. (фіксована частина).

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 244, 54грн. судового збору.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1