Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 316/169/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/778/2323/17 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Первинна професійна спілка «Комунальник Енергодара» про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суд з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він працював в КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на посаді начальника автоколони № 1 транспортного цеху за безстроковим трудовим договором. Наказом № 47-к від 13.01.2016 року його було звільнено за п.3 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Зазначав, що накази, за якими на нього було накладено дисциплінарні стягнення, винесені з порушенням трудового законодавства, при цьому він не був з ними ознайомлений, ніякого порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та невиконання ним без поважних причин трудових обов'язків він не допускав.

Крім того, його звільнення відбулося без попередньої згоди виборного органу Первинної професійної спілки «Комунальник Енергодара», членом якої він є.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням поданих уточнень просив визнати незаконним та скасувати пункти 2, 4 наказу КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради № 1693/К від 28.12.2015 року «Про винесення догани»; визнати незаконним та скасувати наказ КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради № 47-к від 13.01.2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)»; поновити його з 13 січня 2016 року на посаді начальника автоколони № 1 транспортного цеху КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради; стягнути з КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 41523,86 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року позов ОСОБА_3 до КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради задоволено у повному обсязі.

Визнано незаконним та скасовано пункти 2, 4 наказу КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради за № 1693/К від 28.12.2015 року «Про винесення догани», якими ОСОБА_3 винесено догану за відсутність 23.12.2015 року на робочому місці більше 3-х годин та наказано вважати 23.12.2015 року прогулом для ОСОБА_3 із внесенням відповідних відміток до табелю обліку робочого часу.

Визнано незаконним та скасовано наказ КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради за № 47-к від 13.01.2016 року «Про припинення трудового договору (контракту)».

Поновлено ОСОБА_3 з 13 січня 2016 року на посаді начальника автоколони № 1 транспортного цеху КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради.

Стягнуто з КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2016 року по 21.12.2016 року в розмірі 41 523,86 грн. без урахування утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн., а також допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 березня 2017 року заяву КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про перегляд заочного рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської радизвернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які приєднані до матеріалів справи (а.с. 215-216, 230-232 т. 2).

Комунальне підприємство «Підприємство комунальної власності «Запорізької міської ради» не з'явилось до апеляційного суду, причини неявки не повідомило, будь-яких письмових клопотань, у тому числі і про перенесення розгляду справи, заперечень або пояснень у справі від нього не надходило.

Виходячи з вищевикладеного та у відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності відповідача у справі, який не прибув в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню .

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 був необґрунтовано звільнений з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України, оскільки жодне із застосованих дисциплінарних стягнень не було накладено правомірно, без попередньої згоди виборного профспілкового органу, членом якого є позивач.

Висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, наданим сторонами доказам та вимогам закону.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 22; 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року (з наступними змінами) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147(-1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Отже, виходячи із норм чинного законодавства, для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у п.3 ст.40 КЗпП України, необхідними є такі умови:

порушення має стосуватися лише тих обов'язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку;

належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку;

невиконання трудових обов'язків мало систематичний характер;

до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення.

Для застосування цієї підстави для розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов'язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. А, отже, не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання ним обов'язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов'язків, а також за дії, що не пов'язані з виконанням службових обов'язків.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_3 займав посаду начальника автоколони № 1 транспортного цеху КП ПКВ за безстроковим трудовим договором.

Наказом КП ПКВ за № 458-п від 22.12.2015 р., позивача разом з іншими працівниками підприємства ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було відсторонено від роботи зі збереженням середньої заробітної плати до прийняття відповідного рішення в.о. генерального директора КП ПКВ. Цим же наказом позивачу було визначене робоче місце за адресою: м. Енергодар, вул. Придніпровська, б.3-В (т. 1, а.с. 5).

Пунктом 2 наказу КП ПКВ за № 1693/К від 28.12.2015 р. «Про винесення догани» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та винесено догану за відсутність на робочому місці більше 3-х годин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно п.4 цього ж наказу встановлено вважати 23.12.2015 р. прогулом для позивача із внесенням відповідних відміток до табелю обліку робочого часу (т. 1, а.с. 7).

Натомість, з наказу № 458-п від 22.12.2015 р., яким позивача було відсторонено від роботи до прийняття відповідного рішення в.о. генерального директора КП ПКВ та визначення йому робочого місця за адресою: м. Енергодар, вул. Придніпровська, б.3-В не вбачається, яке саме конкретне робоче місце визначено позивачу, чи це є територія підприємства, чи конкретний кабінет, в якому позивач постійно повинен знаходитися, які правила трудового розпорядку діють для нього на цьому робочому місці та хто повинен контролювати їх виконання позивачем.

Працівниками КП ПКВ було складено комісійний акт про відсутність позивача 23.12.2015 р. на робочому місці за адресою м. Енергодар, вул. Придніпровська, б.3-В, більше 3-х годин. При цьому, в акті не конкретизоване на якому саме робочому місці позивач був відсутнім (т. 1, а.с. 139).

Відповідач також не надав належних доказів на підтвердження того, що зазначені в акті робітники, були наділенні повноваженнями щодо контролю позивача на виконання ним правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства.

Водночас, із службової записки № 498 від 23.12.2015 р. начальника дорожньої служби КП ПКВ Козирєва І.П. вбачається, що позивач 23.12.2015 року протягом робочого часу знаходився в кабінеті за адресою: м. Енергодар, вул. Придніпровська, б.3-В (т.1, а.с. 137).

Наказом КП ПКВ за № 47-к від 13.01.2016 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» (далі - Наказ № 47-к) позивача було звільнено з роботи з 13.01.2016 р. за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Водночас, в Наказі № 47-к не наведено конкретних фактів допущеного ОСОБА_3 невиконання трудових обов'язків, або правил внутрішнього трудового розпорядку, не зазначено, коли саме вони мали місце, які проступки він вчинив після застосування до нього дисциплінарного стягнення та коли.

Таким чином, за викладених вище обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у відповідача не було законних підстав для розірвання з ОСОБА_3 трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП України.

Крім того, відповідно до Статуту Первинної професійної спілки «Комунальник Енергодара» було затверджено протоколом установчих зборів засновників профспілки за № 1 від 15.12.2015 р., ОСОБА_3 виступив одним із її засновників та на цих же установчих зборах був обраний членом виборного органу профспілки - Профспілкового комітету ( а.с. 35-38).

Про створення профспілки та членство в ній ОСОБА_3 роботодавець повідомлявся (а.с. 13).

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 та пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (ч. 1 ст. 43 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КЗпП України, ч. 3 ст. 41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Встановивши, що ОСОБА_3, який являється членом профспілкового комітету Первинної професійної спілки «Комунальник Енергодара», звільнений без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки, що є порушенням вимог діючого трудового законодавства, суд першої інстанції, прийшов до вірного висновку про задоволення позову шляхом поновлення позивача на роботі.

При цьому суд першої інстанції правильно зазначив, що саме з 15 грудня 2015 року Первинна професійна спілка «Комунальник Енергодара» набула права юридичної особи та відповідно прав щодо здійснення контролю за додержанням законодавства про працю, захисту трудових і соціально-економічних прав та інтересів працівників, які є її членами, оскільки Конституційним Судом України прийнято рішення № 11-рп/2000 від 18.10.2000 р. (справа про свободу утворення профспілок), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 16 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» в частині встановлення таких умов легалізації профспілок, які фактично пов'язують початок діяльності створеної з метою забезпечення і захисту інтересів працівників організації як профспілки з моментом її реєстрації у відповідних органах, що рівнозначно вимозі про попередній дозвіл на утворення профспілки. Вказане рішення Конституційного Суду України є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Також судом вірно визначено розмір середньоденної заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу з урахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Із врахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про те, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставини рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права в зв'язку з чим апеляційна скарга як необґрунтована підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради відхилити.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 21 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: