Справа № 626/2345/16-ц
Провадження № 2/626/111/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.03.2017 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді: Дудченка В.О.,

при секретарі Зінченко Л.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краснограді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ПАТ "Укргазвидобування" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укргазвидобування» про поновлення його на посаді провідного зоотехніка відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» підсобного господарства «України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування свого позову позивач послався на те, що 01.04.1990 року він був прийнятий на посаду головного зоотехніка колгоспу «Родіна». 01.09.1992 року на підставі рішення Красноградської районної ради народних депутатів від 22.01.1992 року та наказу державного підприємства «Укрбургаз» №1333 від 28.08.1992 року колгосп «Родіна» введено до складу управління бурових робіт як підсобне сільське господарство в селі Лукашівка Красноградського району Харківської області на правах структурного підрозділу. Після перейменування колгоспу «Родіна» в підсобне сільське господарство «Україна» 06.07.1993 року він був прийнятий на посаду головного зоотехніка. 01.01.2005 року його було призначено за переводом провідним зоотехніком підсобного сільського господарства «Україна» відділення громадського харчування і торгівлі бурового управління «Укрбургаз».

01.06.2010 року його було переведено в підсобне сільське господарство «Україна» на посаду провідного зоотехніка до відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» підсобного господарства «Україна»

15.12.2016 року наказом № 383-К його було звільнено з займаної посади згідно п.3 ст.40 КЗпП України (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення) .

Вказане звільнення його з посади провідного зоотехніка вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення.

Зазначає, що з наказом про звільнення з роботи його ознайомлено не було та копію не видавали, тому конкретні причини звільнення йому невідомі.

Крім того, відповідно до ст.149 КЗпП України стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Однак, відповідачем не було запропоновано йому надати письмове пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни чим порушено ч.1 ст.149 КЗпП України у якій зазначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмового пояснення.

В звязку з викладеним позивач просить поновити його на посаді провідного зоотехніка відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» ПАТ «Укргазвидобування» підсобного господарства «Україна» та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, пославшись на доводи та факти викладені в ньому.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укргазвидобування» - ОСОБА_3 позов не визнав та пояснив, що наказом начальника відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» від 15.12.2016 року №383-к ОСОБА_4 звільнений з посади провідного зоотехніка підсобного сільського господарства «Україна» за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Винність ОСОБА_4 у порушенні виробничої та трудової дисципліни підтверджуються матеріалами службового розслідування, в ході якого були встановлені та підтверджені доказами факти порушення ОСОБА_4 пунктів 2.4, 2.5, 2.9 посадової інструкції провідного зоотехніка, пунктами 4.2, 4.4, 4,5 передбачено відповідальність за порушення технології виробництва та недостовірне і несвоєчасне подання звітів по оприбуткуванню молодняку худоби, оперативних зведень.

Систематичність порушення ОСОБА_4 трудової та виробничої дисципліни підтверджується неодноразовими фактами притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності. Так, наказами начальника відділення ВСЗіТ від 05.04.2016 року №217, від 05.05.2016 року №188, від 13.12.2016 №574 ОСОБА_4 притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неодноразові порушення виробничої та трудової дисципліни.

Також звертає увагу суд, що ОСОБА_4 в позові не оскаржується жоден з вищевказаних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

При звільненні роботодавцем дотримані всі вимоги діючого трудового законодавства України про працю. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення адміністрацією відділення ВСЗіТ ОСОБА_4 було запропоновано дати пояснення з приводу порушень трудової та виробничої дисципліни, виявлених у ході службового розслідування, а що стосується останнього наказу, то ОСОБА_4 відмовився від дачі будь-яких пояснень, що підтверджується відповідним актом комісії.

Крім того, профспілковий комітет Відділення ВСЗіТ БУ «Укрбургаз» надав згоду на звільнення ОСОБА_4 на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Після винесення наказу про звільнення ОСОБА_4 відмовився від ознайомлення з ним, про що комісією відділення складено відповідний акт.

Таким чином, у судовому засіданні достовірно встановлено, що звільнення ОСОБА_4 проведено законно та обґрунтовано, відповідно до всіх вимог чинного законодавства про працю.

Також звертаю увагу суду на те, що ОСОБА_4 взагалі не ставиться питання про скасування наказу про його звільнення від 15.12.2016 року №383-к, без чого неможливе поновлення на роботі.

В звязку з викладеним, представник ПАТ «Укргазвидобування» просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши письмові докази, що маються в матеріалах справи, надані сторонами, надавши їм належну оцінку в сукупності, суд вважає позов ОСОБА_4 таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст.214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до наказу відділення виробничо-соціального забезпечення і торгівлі філії БУ «Укрбургаз» дочірньої компанії «Укргазвидобування» НАК «Нафтогаз Україна» підсобного господарства «України» від 01.06.2010 року ОСОБА_4 було призначено на посаду провідного зоотехніка ПСГ «Україна» з 01.06.2010 року(а.с.6-7, 36-37).

Однак в процесі своєї трудової діяльності останній вчинив ряд трудових порушень на роботі за що його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме:

- наказом по підприємству від 05.04.2016 року за №217 за допущені грубі порушення виробничої дисципліни та вимог відомчих документів філії БУ «Укрбургаз» при списанні паливно-мастильних матеріалів у підсобному господарстві «Україна» провідному зоотехніку ПСГ «Україна» ОСОБА_4 було оголошено догану(а.с.125-127).

Відповідно до даного наказу та пояснень самого ОСОБА_4, наданих у відповідних поясненнях керівництву 25.03.2016 року, а також безпосередньо в судовому засіданні, підставою для накладення на нього вказаного дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стало те, що у них у господарстві є автомобіль ММЗ-554 д.з.н.АХ4604ВВ, який з січня по березень 2016 року фактично знаходився на ремонті, тобто виїзд з гаражу не здійснювався та паливо в його бак не заправлялося. Водночас згідно шляхових листів та даних бухгалтерського обліку зазначений автомобіль активно використовувався протягом вказаного часу, а списане таким чином паливо деякими працівниками ПГС «Україна», в тому числі і ним самим(ОСОБА_4) використовувалось для заправки власного транспортного засобу для використання в роботі. При цьому як пояснив ОСОБА_4 в судовому засіданні будь яких документів на використання власного транспортного засобу та для списання вказаного бензину підприємства, таких як подорожніх листів, відряджень, товарно-транспортних накладних, належно оформленого дозволу керівництва на це, тощо в нього не було і ніколи не видавалося. Таким чином в березні 2016 року ним було використано близько 400 літрів пального без відповідних документів.

Поряд з цим, з приводу даної ситуації він надавав особисті пояснення, як це передбачено ст.149 КЗпП України(а.с.127а) та з вказаним наказом він був ознайомлений в цей же день, тобто 05.04.2016 року, про що свідчить його особистий підпис на його звороті, що не оспорювалося в судовому засіданні (а.с.127-оборот). Як пояснив ОСОБА_4 в судовому засіданні, даний наказ він не оскаржував ані керівництву, ані в судовому порядку, також він не ставить питання про його скасування чи незаконність і в даному позові;

- наказом по підприємству від 05.05.2016 року №188 за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, трудового розпорядку та самовільне відлучення з робочого місця провідному зоотехніку ПСГ «Україна» ОСОБА_4 було оголошено догану(а.с.128-129).

Відповідно до даного наказу та пояснень самого ОСОБА_4 в судовому засіданні підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стало те, що він 21.04.2016 року з 09-00год. до 10-00год. дійсно був відсутній на своєму робочому місці, а знаходився в цей час на зборах громадян с.Лукашівка в приміщенні НВК. При цьому своє робоче місце він покинув самовільно без дозволу на те свого керівництва. Обґрунтованість даного наказу також підтверджується службовими записками начальника ВВСЗ і Т БУ «Укрбургаз» ОСОБА_5 та В.о. завідуючого ПСГ «Україна» ОСОБА_6, а також особистими поясненнями самого ОСОБА_4А.(а.с.130-132).

Поряд з цим, з приводу даної ситуації він надавав особисті пояснення, як це передбачено ст.149 КЗпП України(а.с.132) та з вказаним наказом він був ознайомлений в цей же день, тобто 05.05.2016 року, про що свідчить його особистий підпис на його звороті, що не оспорювалося в судовому засіданні(а.с.129-оборот). Як пояснив ОСОБА_4 в судовому засіданні, даний наказ він не оскаржував ані керівництву, ані в судовому порядку, також він не ставить питання про його скасування і в даному позові;

- наказом по підприємству від 13.12.2016 року №574 за порушення правил внутрішнього трудового розпорядку, трудового розпорядку та самовільне відлучення з робочого місця провідному зоотехніку ПСГ «Україна» ОСОБА_4 було оголошено догану(а.с.133).

Відповідно до даного наказу та пояснень самого ОСОБА_4 в судовому засіданні підставою для накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани, стало те, що він 07.12.2016 року з 08-00год. до 11-30год. дійсно був відсутній на своєму робочому місці, а знаходився в цей час в судовому засіданні господарського суду Харківської області. На територію підприємства він потрапив тільки о 13-30год. При цьому своє робоче місце він покинув самовільно без дозволу на те свого керівництва. Як пояснив сам ОСОБА_4 в судовому засіданні, що і підтверджується його поясненнями керівництву, в цей день, тобто 07.12.2016 року о 06-50год. він зателефонував своєму керівнику ОСОБА_7 та повідомив, що в цей день у нього повістка на суд, однак ніякої згоди, оформленої належним чином, він від керівництва не отримав(відпустки, відгулу, тощо).

При цьому, будь якого документу, підтверджуючого факт його перебування в судовому засіданні господарського суду в цей день(повістки суду з відміткою про перебування в судовому засіданні або іншого належного документу), відповідно до наказу №574, пояснень в.о. керівника ПСГ «Україна» та акту від 07.12.2016 року ОСОБА_4 надано не було. Не надано такого документу і суду під час розгляду даного позову.

Обґрунтованість даного наказу також підтверджується поясненнями в.о. керівника ПСГ «Україна» ОСОБА_7 та актом від 07.12.2016 року, а також особистими поясненнями самого ОСОБА_4А.(а.с.134-136).

Поряд з цим, з приводу даної ситуації він надавав особисті пояснення, як це передбачено ст.149 КЗпП України(а.с.134) та з вказаним наказом він був ознайомлений в 15.12.2016 року, про що свідчить його особистий підпис, що не оспорювалося в судовому засіданні(а.с.133). Як пояснив ОСОБА_4 в судовому засіданні, даний наказ він не оскаржував ані керівництву, ані в судовому порядку, також він не ставить питання про його скасування і в даному позові;

- наказом по підприємству від 14.12.2016 року №797 за результатами проведення службового розслідування по факту нестачі поголівя овець в ПСГ «Україна» було встановлено приховування нестачі овець в кількості 3-х голів (а.с.137-138).

Даний наказ було винесено на підставі службової записки від 09.11.2016 року, акту службового розслідування від 05.12.2016 року та матеріалів отриманих в ході даного службового розслідування(а.с.62-68, 69-108).

При цьому в ході проведеного службового розслідування було встановлено, що на протязі вересня-жовтня 2016 року на підприємстві було відмічено 3 випадки падежу овець. По цім всім трьом випадкам було повідомлено головного зоотехніка ОСОБА_4, доріз проведено не було в звязку з тим, що найдені вищевказані вівці вже були загиблі. При цьому ряд працівників, в тому числі і ОСОБА_4 з метою укриття нестачі, провели забій 2-х голів овець, а нестача 3-х голів овець, за їх попередньою домовленістю між собою, приписана в загальну вагу мяса від забою. При вищевказаних трьох випадках падежу овець був присутній і провідний зоотехнік ПСГ «Україна».

Також вказаним службовим розслідуванням встановлено грубе порушення ОСОБА_4 вимог п.п.2.4, 2.5, 2.9, 4.4 посадової інструкції провідного зоотехніка ПСГ «Україна» в частині організації правильного утримання, догляду і відтворення стада сільськогосподарських тварин, забезпечення достовірного ведення зоотехнічної документації, недостовірного і несвоєчасного подання звітів по оприбуткованому молодняку худоби. На підставі вищевикладеного комісією було рекомендовано наступні пропозиції: за неналежне виконання трудових обовязків, що встановлені службовим розслідуванням притягнути до дисциплінарної відповідальності винних у цьому осіб, в тому числі і провідного зоотехніка ПСГ «Україна» ОСОБА_4А.(а.с.67-68).

В ході судового розгляду справи представником відповідача була долучена до справи та досліджена під час судового слідства «Посадова інструкція провідного зоотехніка ПСГ «Україна», відповідно до якої, провідний зоотехнік:

п.2.4 розробляє та здійснює заходи по підвищенню продуктивності худоби, збільшенню виробництва і продажу тваринницької продукції . . .;

п.2.5 організовує правильне утримання, догляд і відтворення стада сільськогосподарських тварин . . .;

п.2.9 забезпечує достовірне ведення зоотехнічної документації, правильне визначення ваги великої рогатої худоби . . .;

п.4.4 провідний зоотехнік несе відповідальність за недостовірне та несвоєчасне подання звітів по оприбуткуванню молодняку великої рогатої худоби та свиней, оперативних зведень, довідок про хід виконання планових завдань у тваринництві господарства(а.с.120-124).

З вказаними посадовими обовязками ОСОБА_4 був ознайомлений під підпис та отримав один примірник, про що мається відповідний запис в самій інструкції від 29.03.2013 року(а.с.124). В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що з вказаними посадовими обовязками він ознайомлений.

В звязку з даним службовим розслідуванням та на підставі наказу №797 від 14.12.2016 року директором ФБУ «Укрбургаз» ОСОБА_8 було рекомендовано начальнику ВВСЗіТ ОСОБА_9 розглянути питання щодо притягнення за вказані порушення до дисциплінарної відповідальності причепних до цього осіб, в тому числі і провідного зоотехніка ОСОБА_4 Про результати розгляду даного наказу, повідомити ФБУ «Укрбкргаз»(з наданням копії наказу).

Ознайомлюватись з даним наказом від 14.12.2016 року та надання будь-яких пояснень щодо даного наказу, ОСОБА_4 відмовився, що підтверджується відповідним актом від 15.12.2016 року, складеним комісією підприємства на чолі з начальником відділення ОСОБА_9П.(а.с.109).

Як пояснив ОСОБА_4 в судовому засіданні, даний наказ він також не оскаржував ані керівництву, ані в судовому порядку, також він не ставить питання про його скасування і в даному позові.

На виконання даного наказу, в цей же день 14.12.2016 року начальником ВВСЗіТ БУ «Укрбургаз» було направлено відповідне звернення до профспілкової організації з приводу надання згоди на звільнення провідного зоотехніка ОСОБА_4 за п.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудових договорів та правилами внутрішнього трудового розпорядку, так як до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення(а.с.139).

На засіданні профкому 15.12.2016 року було постановлено: враховуючи систематичні порушення, дати згоду на звільнення працівника ПСП «Україна» - провідного зоотехніка ОСОБА_4 за п.3 ст.40 КЗпП за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудових договорів та правилами внутрішнього трудового розпорядку, так як до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення(а.с.140-141).

Підставою для прийняття такого рішення та надання згоди на звільнення стало систематичне порушення ОСОБА_4 трудової дисципліни, за що на останнього було накладено дисциплінарні стягнення у вигляді догани, наказами від 05.04.2016 року №217, від 05.05.2016 року №188, від 13.12.2016 року №574.

На вказане засідання профкому 15.12.2016 року, ОСОБА_4 було запрошено, що він особисто підтвердив в судовому засіданні під час розгляду справи по суті.

- наказом №383-К від 15.12.2016 року позивач був звільнений із займаної посади за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку(а.с.35).

При цьому, відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно з ч.1 ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника (ч.3 ст.149 КЗпП України).

Таким чином, метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з'ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником або уповноваженим ним органом таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним.

За наведених обставин, суд вважає що відповідні накази за порушення трудової дисципліни та накладення адміністративних стягнень від 05.04.2016 року, 05.05.2016 року та 13.12.2016 року є законним та обґрунтованим, оскільки вони прийняті з додержанням вимог діючого законодавства: вид стягнення догана, винесена відповідно до ст.147 КЗпП; строк накладення стягнення - в межах строків, передбачених ст.148 КЗпП; до застосування кожного дисциплінарного стягнення порушник трудової дисципліни ОСОБА_4 надавав письмові пояснення, а стосовно останнього наказу від 14.12.2016 року відмовився їх надавати, що відповідає вимогам ст.149 КЗпП України.

Крім цього, відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.22, постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п.п.3, 4, 7, 8 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України суд повинен з'ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Як роз'яснено у п.23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, за передбаченими п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Судовим розглядом встановлено, що відповідача ОСОБА_4 тричі: 05.04.2016 року, 05.05.2016 року та 13.12.2016 року було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання трудових обов'язків та накладені дисциплінарні за кожне порушення окремо у вигляді - догана.

Застосовані відносно ОСОБА_4 заходи дисциплінарного стягнення на час винесення наказу про звільнення від 15.12.2016 року були дійсними та ніким не скасовані, питання про їх незаконність та скасування, в даному позові що розглядається, також не ставиться, а тільки йде мова про поновлення на роботі.

За таких обставин суд вважає, що оскільки позивачем було допущено систематичне невиконання своїх обов'язків, за дані порушення до нього були застосовані заходи дисциплінарного стягнення, але їх застосування не дало позитивних результатів, тому звільнення позивача з роботи на підставі п.3 ст.40 КЗпП України проведено вірно.

Крім того, в своєму позові ОСОБА_4 взагалі не ставить питання про скасування наказу про його звільнення від 15.12.2016 року №383-к, без чого взагалі неможливо поновлення на роботі.

Враховуючи, те, що підстав для задоволення позову в частині поновлення на роботі позивача немає, то стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу є недоведеним, а тому суд відмовляє в його задоволенні з цих підстав.

При цьому як на підставу для задоволення позову, позивач посилається тільки на дві підстави: порушення ст.47 КЗпП, а саме що йому не було надано для ознайомлення наказ про звільнення від 15.12.2016 року та на порушення ст.149 КЗпП, що йому не було надано можливості надати письмові пояснення з приводу застосування дисциплінарного стягнення.

Однак такі доводи позивача спростовуються, як дослідженими матеріалами справи, так і самими поясненнями ОСОБА_4, наданих ним в судовому засіданні.

Так, як вже зазначалося вище, до застосування кожного дисциплінарного стягнення порушник трудової дисципліни ОСОБА_4 надавав керівництву відповідні письмові пояснення по кожному порушенню: по наказу від 05.04.2016 року - а.с.129, по наказу від 05.05.2016 року - а.с.132, по наказу від 13.12.2016 року а.с.134, а стосовно останнього наказу від 14.12.2016 року, то ОСОБА_4 відмовився їх надавати(а.с.109), вказані факти підтвердив в судовому засіданні і сам ОСОБА_4, в звязку з чим порушень вимог ст.149 КЗпП України при звільненні позивача, щодо не надання письмових пояснень по кожному порушенню, суд не вбачає.

Також суд не вбачає і порушень ч.3 ст.47 КЗпП, на що посилається позивач. Так, відповідно до вимог даної норми закону - у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Так, в судовому засіданні сам позивач ОСОБА_4 повідомив, що він був присутнім при оголошенні наказу про його звільнення від 15.12.2016 року. Однак отримувати його копію він відмовився. Вказані факти також підтверджуються і відповідний актом комісії від 15.12.2016 року(а.с.142).

При цьому посилання позивача в судовому засіданні, що його начебто повинні були звільнити з посади за угодою сторін, а не на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, не знайшли свого належного обґрунтування та підтвердження під час судового засідання.

Так в підтвердження своїх слів ОСОБА_4 надав суду дві заяви на імя в.о. начальника ВВСЗіТ ОСОБА_10, де він просить звільнити його з роботи за угодою сторін з 08.11.2016 року та пояснив при цьому, що дійсно він написав таку заяву 08.11.2016 року та надав її до свого безпосереднього керівника ОСОБА_7 на якій останній поставив резолюцію «Не заперечую», свій підпис та дату 08.11.2016 року(а.с.30), а на іншому його примірнику (копії) також поставив відмітку про прийняття її 08.11.2016 року(а.с.31). Однак коли він з вказаною заявою пішов до вищого керівництва, яке безпосередньо має приймати відповідні рішення про звільнення, то згоди на звільнення за угодою сторін він не отримав та його заява була повернута йому на руки. Після чого він не звертався до керівництва з відповідними заявами про звільнення, а продовжив працювати на підприємстві аж до 15.12.2016 року.

При цьому згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.8, постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

При цьому як пояснив в судовому засіданні сам ОСОБА_4, відповідно до поданої ним заяви, він бажав звільнитися за згодою сторін саме в день її написання, тобто 08.11.2016 року, про що вказав цю конкретну дату в самій заяві: «Звільнити з роботи за угодою сторін з 08.11.2016 року»(а.с.30), однак не отримав такої згоди уповноваженої на те особи, яка має приймати таке рішення, тобто між сторонами фактично не було досягнуто такої взаємної згоди, що унеможливлює його звільнення саме за п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін.

Не можливо в даному випадку і застосування положення ст.38 КЗпП України про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Так, відповідно до положень ст.38 КЗпП України та п.12 вищезазначеної ППВСУ №9, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою.

При цьому, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача та сам ОСОБА_4, після написання заяви 08.11.2016 року він більше не звертався до керівництва з вимогою про його звільнення, не залишав роботи та не вимагав розірвання трудового договору, а навпаки продовжував працювати в господарстві та отримувати за це заробітну плату, аж до моменту звільнення за п.3 ст.40 КЗпП України, тобто до 15.12.2016 року.

Також не можуть слугувати в підтвердження слів позивача про звільнення за згодою сторін і начебто видані йому обхідні листи, надані ним суду(а.с.32-33).

Так в наданих суду позивачем начебто обхідних листах, які з його слів йому були видані керівництвом, взагалі відсутні будь-які реквізити для встановлення їх таковими ані підпису начальника підприємства, який його видав, ані відповідного штемпелю чи печатки з назвою підприємства, якому належить цей обхідний лист, що позбавляє можливості їх ідентифікувати та взагалі надати статусу офіційного документу.

Також про те що між ОСОБА_4 та підприємством була досягнута певна згода на його звільнення саме за угодою сторін, заперечував і представник ПАТ «Укргазвидобування» в судовому засіданні.

Таким, чином суд вважає, що посилання ОСОБА_4 в своєму позові не відповідають дійсності та є не обґрунтованими, в звязку з чим відмовляє в його задоволенні в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись Пленуму Верховного Суду України Постанова від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст.ст.40, 43, 43, 47, 147-149, 232, 233 КЗпП України, ст.ст. 3, 4, 57-60, 213-214 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ПАТ «Укргазвидобування» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Харківської області через Красноградський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя