Справа № 600/560/17
Справа № 2/600/395/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Козівський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гриновець О.Б.,

з участю: секретаря судового засідання Сташків О.С.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в смт. Козова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області про визнання права власності,-

в с т а н о в и в:

27.06.2017 року ОСОБА_1 звернуся до суду із позовом до Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок(А), загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м., літню кухню (Б) площею 38,1 кв.м., сарай (В) площею 34,6 кв.м., сарай (Г) площею 20,9 кв.м., навіс (Д) площею 9,1 кв.м., огорожу (№1) та ворота металеві (№2), які знаходиться по вул. Центральна 5 в с. Кальне Козівського району Тернопільської області.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 16.10.2016 року помер його батько ОСОБА_2, який за життя розпорядився своїм майном та склав заповіт, згідно якого заповів все належне йому на час смерті майно ОСОБА_1 ОСОБА_2 належав житловий будинок (колгоспний двір) по вул. Центральна, 5 в с. Кальне Козівського району на підставі свідоцтва про право особистої власності. Членами вказаного колгоспного двору були ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Після смерті ОСОБА_2 позивач звернувся до нотаріуса для прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у звязку з тим, що спадкування часток у майні колишнього колгоспного двору вирішується виключно в судовому порядку та колгоспний двір не визначений діючим законодавством. На даний час, позивач бажає оформити право власності на житловий будинок після смерті ОСОБА_2, тому просить у судовому порядку визнати його власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Кальне по вул. Центральна, 5.

Позивач у судове засідання не зявився, однак подав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити та справу слухати у його відсутності без застосування технічних засобів (а.с.18).

Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте подав відзив на позовну заяву, згідно якого не заперечує проти задоволення позовних вимог та просить справу слухати у його відсутності (а.с.20).

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 16.10.1992 року ОСОБА_2 як голові колгоспного двору видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався із 2 (двох) членів (а.с.8).

Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Кальненською сільською радою Козівського району Тернопільської області 15.03.2017 року №186, членами колгоспного двору були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були ОСОБА_2 та ОСОБА_1, то кожному із них фактично належить 1/2 частина колгоспного двору.

16.10.2016 року помер ОСОБА_2 у віці 74 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ИД №213054 від 17.10.2016 року (а.с.3).

За життя ОСОБА_2 розпорядився своїм майном та склав заповіт про те, що на випадок його смерті все належне йому майно заповідає ОСОБА_1 Вказаний заповіт був посвідчений 02.08.2013 року секретарем Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.5).

Згідно довідки Кальненської сільської ради Козівського району Тернопільської області №179 від 15.03.2017 року ОСОБА_2, який помер 16.10.2016 року постійно проживав та був зареєстрований у будинку за адресою с. Кальне вул. Центральна, 5 Козівського району Тернопільської області. На день його смерті разом з ним у будинку проживали та були зареєстровані: син ОСОБА_1, невістка ОСОБА_3, онук ОСОБА_4 (а.с.4).

29.11.2017 року державний нотаріус Козівської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колгоспний двір), оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.19).

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.347 ЦПК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Враховуючи, що ОСОБА_2 помер, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Центральна 5 в с. Кальне Козівського району.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 15, 58, 60, 61, 158, 174, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок (А), загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 57,1 кв.м., літню кухню (Б) площею 38,1 кв.м., сарай (В) площею 34,6 кв.м., сарай (Г) площею 20,9 кв.м., навіс (Д) площею 9,1 кв.м., огорожу (№1) та ворота металеві (№2), які знаходиться по вул. Центральна, 5 в с. Кальне Козівського району Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.Б.Гриновець

З оригіналом вірно.

Суддя О.Б.Гриновець