Справа № 373/3031/14-ц Головуючий у І інстанції Керекеза Я. І.
Провадження № 22-ц/780/1141/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 09.03.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, товариства з обмеженою відповідальністю «НУС», треті особи: арбітражний керуючий «Швейна фабрика «ГАЯН» ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь», Переяслав-Хмельницький міськрайонний центр зайнятості, про визнання протиправними дій та скасування рішень, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на цілісний майновий комплекс, визнання недійсним та скасування свідоцтва на дитячий комбінат «Віночок»,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що за час її подружнього життя з чоловіком ОСОБА_4 останній у 1995-1996 роках надав за договорами позики відкритому акціонерному товариству «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» спільні грошові кошти подружжя. В подальшому ОСОБА_4 став санатором ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» відповідно до договору про санацію від 15.05.1997 року. За умовами цього договору ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» в обмін на погашення боргів перед кредиторами передало санатору акції, які підлягали анулюванню, та майно товариства. Ухвалою Арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 року затверджені умови санації. ОСОБА_4 прийняв від ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» основні засоби, нематеріальні та фінансові активи, кошти, використані на фінансові вкладення, а також нерухоме майно на суму 76267 гривень, про що було складено акт приймання-передачі від 01.08.1997 року.

07.08.1997 року ОСОБА_4 створив приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН», яке 03.11.1998 року отримало від Переяслав-Хмельницької міської ради в постійне користування земельні ділянки під належним їй майном, в тому числі і земельну ділянку площею 1,820 га по вул. Богдана Хмельницького, 32, де розміщений виробничий комплекс.

Позивач зазначала, що 03.12.1999 року генеральний директор ОСОБА_4 звернувся від імені підприємства до Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області із заявою про проведення правової реєстрації об'єктів нерухомого майна за ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» та видачу на них свідоцтва про право власності. 06.12.1999 року виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради, розглянувши вказану заяву, додані до неї документи та матеріали технічної інвентаризації, прийняв рішення № 230 про видачу приватному підприємству «Швейна фабрика «ГАЯН» свідоцтв про право власності на такі об'єкти нерухомого майна: 1) цілісний майновий комплекс підприємства (15 об'єктів) за адресою: вул. Б.Хмельницького, 32 у м. Переяслав-Хмельницький; 2) господарський двір з будівлями і спорудами (12 об'єктів) за адресою: вул. Лагерна, 36 у м. Переяслав-Хмельницький; 3) табір відпочинку «Ластівка» (11 об'єктів) за адресою: вул. Лагерна, 29а, м. Переяслав-Хмельницький; 4) дитячий комбінат «Віночок» (3 об'єкти) за адресою: вул. Шевченка, 23, м. Переяслав-Хмельницький; 5) приміщення кафе за адресою: вул. Фабрична, 1а, м. Переяслав-Хмельницький. Згідно із цим рішенням Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації зобов'язано провести правову реєстрацію нерухомого майна.

15.12.1999 року на виконання зазначеного рішення приватному підприємству «Швейна фабрика «ГАЯН» були, серед іншого, видані свідоцтва про право власності на цілісний майновий комплекс за адресою: вул. Б. Хмельницького, 32, м. Переяслав-Хмельницький, а також на дитячий комбінат «Віночок» (3 об'єкти) за адресою: вул. Шевченка, 23, м. Переяслав-Хмельницький.

На думку позивача, рішення виконкому від 06.12.1999 року №230 прийнято з порушеннями вимог чинного на той момент законодавства, а свідоцтва від 15.12.1999 року про право власності на цілісний майновий комплекс та дитячий комбінат «Віночок» є недійсними і підлягають скасуванню, оскільки спірне майно було спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4, а тому без її згоди не могло бути зареєстроване за приватним підприємством «Швейна фабрика «Гаян».

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила суд визнати протиправними дії виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради по прийняттю рішення від 06.12.1999 року №230, скасувати спірне рішення з моменту прийняття, визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право власності на цілісний майновий комплекс № 320, а також на дитячий комбінат «Віночок» № 323 від 15.12.1999 року.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Також не погоджується й з висновками суду щодо пропуску нею терміну позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

В ході розгляду справи суд першої інстанції ретельним чином оцінив усі доводи позивача та прийшов до висновку про те, що представлені позивачем матеріали не доводять обґрунтованості позовних вимог. З наведеним висновками суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими. Так, позивачем не було представлено належних та допустимих доказів щодо того, що використані її колишнім чоловіком для санації ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» активи, в подальшому передані ПП «Швейна фабрика «ГАЯН», є спільним майном подружжя. Більш того, такі посилання позивача спростовуються обставинами, встановленими рядом судових рішень щодо цих же сторін та цього ж майна, які вступили в силу та діють на даний час. Вказані обставини також були ретельним чином досліджені судом першої інстанції в ході розгляду справи, їм була надана належна правова оцінка. Зокрема, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.02.2015 року у справі №2/46-2004 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна встановлений факт того, що цілісний майновий комплекс «Швейної фабрики «Гаян» не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Постановою Верховного Суду України від 30.09.2015 року у вказаній справі у задоволенні заяви ОСОБА_5 про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 14.03.2011 року, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 18.02.2015 року відмовлено. За таких умов вказані рішення вступили в силу, а встановлені ними факти щодо спірного майна в силу положень ст. 61 ЦПК України є преюдиційними, відтак не потребують доведення.

Звернув суд першої інстанції й на ту обставину, що рішенням по зазначеному приватному підприємству від 22.08.2005 року було замінено власника ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» з ОСОБА_4 на позивача по даній справі. В подальшому рішенням ОСОБА_2 від 15.11.2007 року ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» було реорганізоване в ТОВ «Швейна фабрика «ГАЯН». Саме позивач була власником цього товариства на час укладення кредитного договору, у звязку з невиконанням умов якого право власності на спірний цілісний майновий комплекс спочатку перейшло до АБ «Київська Русь», а в подальшому до ТОВ «НУС».

Обґрунтовано, з точки зору колегії суддів апеляційного суду, не взяв суд першої інстанції до уваги в ході розгляду справи в якості підстави неможливості видачі оскаржуваного свідоцтва про право власності на майновий комплекс обставини, встановлені в ухвалі Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25.12.2008 року по цивільній справі № 2-26/2004, оскільки вищезазначена ухвала була скасована ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.06.2009 року.

Не спростовують відповідності висновків суду першої інстанції й посилання апеляційної скарги щодо невірного, з точки зору апелянта, встановлення спливу строку давності стосовно частини посилань позивача. В ході розгляду справи суд ретельним чином дослідив обставини справи та встановив, які норми права з огляду на їх дію в часі та момент виникнення спірних правовідносин мають до них застосовуватися. Зазначеному суд дав належну правову оцінку, з якою погоджується й колегія суддів апеляційного суду, як і погоджується з висновками суду щодо часу, з якого позивач знала чи могла довідатися про обставини, з існуванням яких вона повязує порушення свого права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_6