Справа №442/7043/17
Провадження №2/442/2465/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

11 грудня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря - Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем поживання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів, просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеної нерухомості, де є зареєстровані її сини - відповідачі по справі. Останні більше п'яти років не проживають за місцем своєї реєстрації, витрат по обслуговуванню та утриманню житла не несуть. Таким чином така обставина перешкоджає позивачу у праві вільно користуватись своїм майном.

Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивачки подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позові. Не заперечив щодо постановлення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, не повідомивши причин, хоча були своєчасно повідомлені про дату, час та місце слухання справи, зокрема шляхом оголошення в пресі. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, згідно договору купівлі - продажу від 14.08.1995 року ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 (а/с 9).

Згідно копії будинкової книги за вище вказаною адресою зареєстрованими є, зокрема, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а/с 10-13).

Як вбачається з акту обстеження факту не проживання громадян від 02.11.2017 року, складеного представниками ОСББ «Надія» та сусідами, відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відсутні за місцем своєї реєстрації та не проживають у вищевказаній квартирі з 2015 року, особистих речей та речей повсякденного використання , які б їм належали немає .

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб

Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

З врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним їй майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог.

А тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 226 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 317, 391 ЦК України ,суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Нагірна О.Б.