Справа № 349/382/17
Провадження № 22-ц/779/1822/2017
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Мелінишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Пнівчук О.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - профспілкова організація працівників Рогатинського управління по експлуатації газового господарства, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 1 листопада 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись у суд із позовом, уточнивши його в подальшому, до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - профспілкова організація працівників Рогатинського управління по експлуатації газового господарства, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Рогатинського районного суду від 1 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Рішенням сесії Вербилівської сільської ради затверджено акт узгоджувальної комісії з питань земельної реформи та охорони навколишнього середовища від 6 жовтня 2014 року, яким відповідачу рекомендовано демонтувати металічний стовпчик. До акту долучено схему, на якій зображено межу між земельними ділянками сторін та зазначено, що металевий стовпчик, розташований на земельній ділянці, якою користуються позивачі, перешкоджає заїзду до прибудинкової території. Однак, цим доказам суд не дав належної правової оцінки. Натомість, необґрунтовано взяв до уваги висновок Вербилівської сільської ради від 24 жовтня 2017 року.

Поза увагою суду залишена і та обставина, що для обслуговування газової труби відповідач повинен використовувати земельну ділянку позивачів. Газова труба є об'єктом підвищеної небезпеки та обмежує право на користування прибудинковою територією.

З цих підстав апелянт просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

У засіданні апеляційного суду апелянт доводи скарги підтримав, а представник ОСОБА_1 - визнав, з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_3 та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частина 3 ст. 152 ЗК України визначає способи захисту порушених прав, зокрема: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як визначено ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ст. 60 ЦПК України ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як правильно встановлено судом та підтверджується матеріалами справи сторони є суміжними землекористувачами.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 покликались на те, що відповідно до акту встановлення зовнішніх меж присадибних ділянок жителів с. Залужжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 24 липня 2001 року комісією встановлено, що границя меж між присадибними ділянками повинна проходити по фундаменту житлового будинку відповідача. Однак, всупереч вказаному акту остання на земельній ділянці забетонувала стовпчик, який перешкоджає вільному заїзду до їх присадибної ділянки. Також ОСОБА_3 без їх згоди здійснено монтаж та підключення газопроводу до свого будинку через їхню земельну ділянку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачами не надано належних та допустимих доказів порушення відповідачем їхніх прав користування присадибною ділянкою.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та відповідають встановленим обставинам справи, а тому колегія суддів погоджується з ними виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами тривалий час існує спір щодо меж присадибних ділянок.

З'ясовано, що 24 липня 2001 року комісією в складі заступника голови РДА Качало І.М., спеціалістів відділу земельних ресурсів ОСОБА_5, ОСОБА_6, голови земельної комісії сільської ради Гоя В.В. складено акт встановлення зовнішніх меж присадибних ділянок жителів села Залужжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Зі змісту акту вбачається, що члени комісії дійшли до спільної згоди, що границя між присадибними ділянками повинна проходити по фундаменту житлового будинку ОСОБА_3 Вказаний акт затверджено рішенням Вербилівської сільської ради від 21 липня 2006 року (а.с.7, 9).

Відповідно до акту комісії Вербилівської сільської ради від 6 жовтня 2014 року комісією в результаті розгляду заяви ОСОБА_2 виявлено, що відповідач встановила огорожу навпроти свого житлового будинку на відстані 10 м. Частина цієї огорожі перешкоджає заявнику заїзду на свою присадибну ділянку. А відтак, враховуючи інтереси двох сторін комісія рекомендувала ОСОБА_3 встановити межу згідно схеми та демонтувати металевий стовпчик. Акт затверджений рішенням Вербилівської сільської ради від 23 січня 2015 року (а.с.18, 19, 20).

Згідно ч.3 ст. 45 ЦПК України органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі в справі або взяти участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі для подання висновків у справі є обов'язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне.

З'ясовано, що ухвалою Рогатинського районного суду від 14 серпня 2017 року Вербилівську сільську раду залучено до участі у справі для подання висновку в даному спорі між сторонами.

Зі змісту листа виконавчого комітету Вербилівської сільської ради від 24 жовтня 2017 року №57/02-33 вбачається, що металевий стовпчик не знаходиться на спільній межі між земельними ділянками, якими користуються позивачі та відповідач. Цей стовпчик знаходиться на земельній ділянці, що належить до земель громади сіл Вербилівці та Залужжя Рогатинського району. Відтак, такий не може порушувати межу позивачів.

Також зазначено, що заїзд (місток через потік) позивачів розташований навпроти присадибної ділянки, що належить відповідачу та на відстані 6,5 м до встановлених відповідачем металевих стовпчиків, що дозволяє під'їду до господарства позивачів (а.с. 137).

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного переконання про те, що позивачами на надано доказів щодо порушення їх права користування земельною ділянкою внаслідок встановленого відповідачем металевого стовпчика.

Обґрунтованим є також і висновок суду щодо відмови у задоволенні позовної вимоги щодо демонтажу газової труби.

Матеріалами справи підтверджується, що газифікація будинку ОСОБА_3 проведена згідно технічної документації на газопостачання (а.с.48-57) і порушення будь-яких прав користування позивачами земельною ділянкою при цьому не встановлено.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Фактично всі доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших доказів, які б вказували на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права апелянтом не надано, як і доказів, що висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, не спростовують висновки суду, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Рогатинського районного суду від 1 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

О.В. Пнівчук