Справа № 500/4215/14-ц
Провадження № 2/500/73/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.

при секретарі Івановій Л.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5,

третьої особи ОСОБА_6.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог Ізмаїльської міської ради Одеської області, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Ізмаїльська міська рада Одеської області, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, в якому просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком шляхом зобовязання ОСОБА_3 прибрати будку з собакою, металеві пруття, бесідку, хвіртку між земельними ділянками, прибрати курей та влаштований курник. В подальшому позовні вимоги неодноразово уточнювались та доповнювались позивачем. Згідно остаточних позовних вимог ОСОБА_1 просив суд зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою по вул. Бендерська, 16 в м. Ізмаїлі Одеської області, що закріплена за будинком № 16 по вул. Бендерська на підставі рішення виконкому Ізмаїльської міської ради від 13.06.1991 року, не чинити перешкод у встановленні паркану з сітки на межі між земельними ділянками по вул. Бендерська, 14 та вул. Бендерська, 16 в м. Ізмаїлі, зобовязати ОСОБА_3 знести металеві конструкції для підтримки виноградної лози, які частково закріплені в стіну житлового будинку, зобовязати ОСОБА_3 знести хвіртку між земельними ділянками, зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 знести будівлю в якій утримуються кури.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником 4/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі. По сусідству з ним знаходиться житловий будинок № 14 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі Одеської області, співвласниками якого є відповідачі. На земельній ділянці, яка примикає до його частки будинку та межує із земельною ділянкою відповідачів, він, у цілях збереження свого будинку, виготовив вимощення шириною 1 м. Ширина його земельної ділянки, яка поділена косою лінією із земельною ділянкою відповідачів, на початку житлового будинку складає 1,4 м, а в кінці - біля 1м. Відповідачі по справі незаконно захопили частину належної йому земельної ділянки, зруйнували облаштований ним паркан з металевої сітки, відповідачка ОСОБА_3 встановила будку з собакою та хвіртку між земельними ділянками, облаштувала бесідку, пруття якої закріплені у його будинку. Вікна його кімнати виходять на курятник відповідачів. Він неодноразово просив відповідачку ОСОБА_3 усунути ці перешкоди, надати можливість проходити до своєї частки будинку, але вона не реагує. Відповідачі порушують його право власності на житло та право користування земельною ділянкою.

Справа розглядалась неодноразово, та Вищим спеціалізованим судом країни з розгляду цивільних і кримінальних справ направлена на новий розгляд.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях від 03.03.2015 року та від 17.11.2015 року та надані усні пояснення у судовому засіданні. Вказують, що згідно висновку експерта № 06/08-2015 від 10.07.2015 року встановлена невідповідність конфігурації меж між земельними ділянками, що були встановлені станом на 1954 рік та станом на момент проведення експертного дослідження, в той же час, позивач ОСОБА_1 став власником своєї частини будинку у 1998 році, коли межі між земельними ділянками відповідали тим, що були встановлені експертом при проведенні дослідження у 2015 році, тобто права позивача не порушені. Також згідно висновку експерта № 10/05-2017 від 20.04.2017 року встановлена допущенна фахівцями Ізмаїльського МБТІ станом на 23 лютого 1991 року похибка, яка в подальшому знайшла своє відображення у рішенні виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 750 від 13.06.1991 року в частині визначення площі земельної ділянки, тому вказане рішення не може бути доказом підтвердження площі земельної ділянки по вул. Бендерська, 16 в м. Ізмаїлі. Крім того, вважають, що вимога про зобовязання не чинити перешкод у встановленні паркану з сітки між земельними ділянками є захистом прав на майбутнє, оскільки позивач не намагався встановити будь-який паркан між земельними ділянками та вони відповідно не чинили перешкод у його встановленні, зазначають, що у випадку встановлення судом порушення ними меж між земельними ділянками, не будуть перешкоджати у встановленні паркану.

Відповідачка ОСОБА_3 пояснила суду, що після подання позивачем уточнених позовних вимог, зрізала частину металевих конструкцій для підтримки виноградної лози довжиною 20 см, у звязку з чим металеві конструкції не закріплені в стіну житлового будинку, хвіртка встановлена між земельними ділянками була встановлена за погодженням з позивачем та у випадку необхідності готова її прибрати, будівля в якій утримуються кури не належить їй, вказаною будівлею користується відповідачі ОСОБА_9 та ОСОБА_7, в той же час, експертним дослідженням не встановлена самочинність вказаної будівлі, отже підстав для її знесення немає. Відповідач ОСОБА_9 пояснив, що він та ОСОБА_7 користуються будівлею в якій утримувалися кури, але на теперішній час птиця у цій будівлі не утримується.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_6 проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі, пояснила суду, що з моменту набуття нею права власності на частину будинку № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі Одеської області, межа між земельними ділянками № 14 та № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі Одеської області проходила частково по зовнішній частині житлового будинку № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі і частково визначалася огорожею з металевої сітки, що наявна і на теперішній час, ніякої огорожі між земельними ділянками позивач ОСОБА_1 не встановлював.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що в 1998 році разом з позивачем облаштували вимощення та крім цього позивач мав намір встановити огорожу з металевої сітки між земельними ділянками № 14 та № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області. Одразу після цього, він перестав спілкуватися з позивачем та не спілкувався з ним протягом багатьох років, у звязку з хворобою близьких свідка, а коли почав спілкуватися з ОСОБА_1 приблизно пять років тому, помітив, що огорожі немає.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов до наступного.

Згідно зі ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійснені права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Так, в судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 25.02.1998 року ОСОБА_1 є власником 4/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі, співвласниками вказаного будинку також є ОСОБА_6 та ОСОБА_8. Співвласниками житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями № 14 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі є відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_7 та ОСОБА_4.

10.11.1954 р. рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №1684 «Про результати обміру земель будівельного кварталу №285 м. Ізмаїла» (а.с. 58), за домоволодінням по вул. Бендерська, 14 в м. Ізмаїл Одеської області закріплено земельну ділянку площею 340,6 кв.м., а за домоволодінням по вул. Бендерська, 16 в м. Ізмаїл Одеської області закріплено земельну ділянку площею 387,0 кв.м.

13.06.1991 року рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради «Про продаж 4/13 частин домоволодіння №16 АДРЕСА_1 ОСОБА_11» за домоволодінням №16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області закріплено земельну ділянку площею 532 кв. м. В той же час, згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10/05-2017 від 20.04.2017 року, при визначенні площі земельної ділянки при домоволодінні № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області станом на 23 лютого 1991 року фахівцями Ізмаїльського МБТІ було допущено похибку, яка в подальшому знайшла своє відображення у рішенні виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 750 від 13 червня 1991 року «Про продаж 4/13 частин домоволодіння №16 АДРЕСА_1 ОСОБА_11».

28.12.1998 р. рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради № 1494 «Про передачу земельної ділянку в спільну сумісну власність» земельну ділянку по вул. Бендерська, 16 площею 532 кв. м., яка перебувала у користуванні гр. ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_1 передано безоплатно у їх спільну сумісну власність та рекомендовано замовити технічну документацію для видачі державного акту.

30.08.2013 р. рішенням Ізмаїльської міської ради №3132-УІ надано дозвіл ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0350 га у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: м. Ізмаїл Одеської області, вул. Бендерська, 14 ріг вул. Кишинівської, 44.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 06/08-2015 від 10.07.2015 року, в ході дослідження встановлено, що за конфігурацією та місцем розташування межа земельних ділянок при домоволодіннях № 14 та № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області не відповідає первинній технічній документації (станом на 10.11.1954 року). В той же час, позивач ОСОБА_1 став власником 4/13 частин домоволодіння №16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі Одеської області на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.1998 року, а належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження невідповідності меж, які фактично існували між земельними ділянками при домоволодіннях № 14 та № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області станом на момент придбання 4/13 частин домоволодіння №16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїлі Одеської області позивачем ОСОБА_1 межам земельних ділянок при домоволодіннях № 14 та № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області станом на момент проведення експертного дослідження та розгляду справи в суді, позивачем не надано. Також не надано доказів на підтвердження зміни меж земельних ділянок при домоволодіннях № 14 та № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області порівняно з первинною технічною документацією (станом на 10.11.1954 року) саме відповідачами по справі.

Суд критично оцінює пояснення позивача та показання свідка ОСОБА_10 про наявність огорожі між земельними ділянками № 14 та № 16 по вул. Бедерська в м. Ізмаїлі Одеської області ураховуючи наступне. В позовній заяві, що була подана до суду у липні 2014 року позивач ОСОБА_1 зазначив, що на земельній ділянці, що примикає до його частини будинку та межує із земельною ділянкою відповідачки (на час звернення до суду ОСОБА_3С.), з метою збереження своєї будівлі, він виготовив цементне вимощення шириною близько одного метру, будь-якої інформації про облаштування огорожі позивач не навів. Навпаки, у своєму первісному позові, позивач вказує, що нібито відповідачка ОСОБА_3 незаконно встановила огорожу на початку його земельної ділянки. У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що нібито огорожу він встановив у 1998 році після придбання ним частини будинку, трохи пізніше він поїхав до м. Києва, а коли повернувся огорожу було знесено, відомостей про звернення до правоохоронних органів та про прийняти ними рішення позивач суду не надав.

Вимога позивача ОСОБА_1 про зобовязання не чинити перешкод у встановленні паркану між земельними ділянками не може бути задоволена судом з урахуванням того, що як на момент звернення до суду з відповідним позовом, так і на теперішній час позивач не здійснював дій, спрямованих на встановлення паркану з сітки між земельними ділянками, а відповідачі відповідно не могли чинити та не чинили йому перешкод у встановленні такого паркану. Таким чином, позивач просить захистити його право про порушення якого немає ніяких відомостей.

При розгляді справи № 6-951цс16 у своїй постанові від 24 травня 2017 року, Верховний Суд України висловив наступну правову позицію: «Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом з тим вищезазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду, який, задовольняючи позовні вимоги в частині заборони органу управління діяти від імені юридичної особи, не звернув уваги, що такий спосіб захисту не передбачений законом. Вимога заборонити органу управління вчиняти певні дії в майбутньому не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, хоч у цьому випадку і таке не мало місце».

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 про зобовязання ОСОБА_3 знести металеві конструкції для підтримки виноградної лози слід зазначити, що у судовому засіданні було встановлено, що в процесі розгляду справи ОСОБА_3 зрізала частину металевих конструкцій для підтримки виноградної лози шириною 10 см, у звязку з чим металеві конструкції не закріплені в стіну житлового будинку. Вказані обставини були визнані позивачем ОСОБА_1, у звязку з чим згідно положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, є такими, що не підлягають доказуванню.

В той же час, позивач ОСОБА_1 та його представник наполягали на задоволенні вимог щодо знесення металевих конструкцій, ураховуючи те, що виноградна лоза, що росте на цих металевих конструкціях проникає до будинку позивача, однак вимог про викорчування кущів вино гру не заявляли, а належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача наявними металевими конструкціями, які не закріплені в стіну житлового будинку не було надано, тому підстав для задоволення цієї вимоги немає.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про знесення будівлі, в якій утримуються кури з урахування наступного. В позовній заяві, численних уточненнях та доповненнях правові підстави зобовязання відповідачів знести будівлю в якій утримуються кури не наводяться, позивач лише посилається на висновок експерта, зокрема висновок № 10/05-2017 від 20.04.2017 року, яким встановлена наявність будівлі, в якій утримується птиця. З усних пояснень позивача та його представника можна зробити висновок про те, що вимога про знесення повязана з будівництвом будівлі на частині земельної ділянки, що не належить відповідачам. В той же час, позивачем та його представником не надано жодних доказів на підтвердження факту самочинності будівництва будівлі для утримання птиці, часу будівництва цієї будівлі, чи побудована вказані будівля до моменту набуття права власності на 4/13 частину домоволодіння № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області ОСОБА_1 або після цього та ін. Більш того, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ізмаїльська міська рада Одеської області повідомила про те, що власником земельних ділянок № 14 та № 16 по вул. Бендерська в м. Ізмаїл Одеської області є саме Ізмаїльська міська рада.

Також, сіл звернути увагу на те, що при розгляді справи № 6-129цс17 у своїй постанові від 19 квітня 2017 року, Верховний Суд України зазначив: «У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких обєкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо цей обєкт: 1) збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Будівництво вважається правомірним, якщо власник земельної ділянки чи землекористувач або інша особа одержали у встановленому містобудівельним законодавством порядку дозвіл на забудову.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно із частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України та статті 3 ЦПК України.

Таким чином, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобовязати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Збудований обєкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови обєкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови».

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 77, 78, 81, 82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Ізмаїльська міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком не підлягає задоволенню.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 272, підпункту 15.5. п. 15 Перехідних Положень ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог Ізмаїльська міська рада, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та житловим будинком відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя: ОСОБА_14