Провадження № 2/127/5944/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В. В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

представників відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 02.04.2012 року, між сторонами було укладено договір №б/н, про надання банківських послуг, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 29351,21 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 1830,30 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 22547,04 грн., заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 3100,00, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1373,87 грн.

В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. Тому позивач змушений був звернутися в суд для захисту своїх прав та інтересів.

В судове засідання представник позивача - ПАТ КБ «Приватбанк» не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, якою просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом, посилаючись при цьому на обставини викладені в письмових запереченнях. Додатково суду пояснили, що банк не вказав у договорі вид платіжної картки та термін її дії. Відсутні також дані щодо виду кредиту. Також, просили суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що між сторонами 02.04.2012 року було укладено договір №б/н, про надання банківських послуг, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит в розмірі 2000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 8-31).

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Письмову форму договору позивачем та відповідачем при укладенні договору дотримано, що стверджується відповідними письмовими заявами, що підписані відповідачем. (а.с. 6-7).

Згідно із п. 2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно із п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

В порушення Умов і правил надання банківських послуг відповідач свої зобов'язання за договором не виконав. У зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 29351,21 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 1830,30 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 22547,04 грн., заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом - 3100,00, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1373,87 грн. (а.с. 4-5).

Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

На підставі вищенаведеного суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентам за користування кредитом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.ст. 546, 549, 550 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктами 1.1.5.21, 1.1.5.25 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно з пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.12.7.4, 2.1.1.12.8.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374цс17.

Крім того, щодо стягнення штрафу у фіксованій частині з відповідача, суд враховує, що відповідно до положень ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання і не може визначатися в твердому (фіксованому) розмірі. Натомість, позивач просить стягнути з відповідача з поміж іншого штраф, який складається з фіксованої частини в розмірі 500,00 грн., що суперечить положенню ч.2 ст. 549 ЦК України, тому позов в цій частині задоволенню також не підлягає.

Аналогічна правова позиція, щодо правової природи штрафу та пені як видів неустойки і можливості їх одночасного застосування за порушення цивільно - правового зобов'язання сформована в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13.

Тому, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по штрафах слід відмовити.

Представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до позовних вимог про стягнення неустойки (пені), та стягнення заборгованості яке на думку суду підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтями 256, 257, 258 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини 1 і 5 ст.261 ЦК України).

Оскільки, відповідно до розрахунку, заборгованість по пені нарахована за період з грудня 2013 року по серпень 2018 року, тому в силу ст. 258 ЦК України її стягнення підлягає частковому задоволенню за рік в сумі 1200,00 грн.

Суд критично ставиться та не бере до уваги твердження представника відповідача щодо застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості строку позовної давності три роки, зважаючи на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. З ст. 264 ЦК України).

Судом було встановлено, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Зокрема, згідно виписки за договором, ОСОБА_3, неодноразово здійснював погашення заборгованості останнє з яких було внесено 27.02.2015 року (а.с. 4-5, 74-75), в той час, коли позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12.10.2017 року, - до спливу строку позовної давності.

Представник відповідача, посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, якими передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, просив суд зменшити розмір неустойки у виді пені.

Зважаючи на конструкцію вказаної норми Закону, яка надає суду право зменшувати розмір неустойки у разі якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, приходить до висновку, що таке право у суду виникає виключно у випадках за наявності у сукупності двох обставин 1) якщо розмір неустойки явно перевищує розмір збитків, та за наявності обставин, які мають істотне значення. Представником відповідача зазначено, що він просить врахувати, що відповідач являється інвалідом 2 групи загального захворювання, на його утриманні знаходиться неповнолітня донька, яка хворіє та має право на категорію «дитина-інвалід підгрупи «А» (а.с. 60-62, 80-82). Суд вважає, що оскільки розмір неустойки 1200,00 грн., не перевищує розмір збитків, тому в силу ст. 551 ЦК України, зменшений не може бути.

Згідно із ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватного її ставлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу).

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню а саме в частині стягнення: 1830,30 грн., - заборгованість за кредитом; 22547,04 грн., - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1200,00 грн.,- пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, а саме в розмірі 1394,24 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 253, 256, 261, 267, 525, 526, 530, 611-612, 625, 629, 638, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 25577,04 грн. (двадцять п'ять тисяч п'ятсот сімдесят сім гривень 04 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 1394,24 грн. (одна тисяча триста дев'яносто чотири гривні 24 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: