___________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9196/16-ц
Провадження № 2/520/6124/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

ОСОБА_3

про усунення перешкод у користуванні власністю

та затвердження порядку користування приміщеннями,

ВСТАНОВИВ:

01.08.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та затвердження порядку користування приміщеннями, який під час розгляду справи неодноразово уточнювала та згідно з останньою реакцією позову просить суд усунути перешкоди користування власністю, шляхом: демонтування та звільнення з коридору двох пральних машинок, які встановлені у місці загального користування коридорі квартири АДРЕСА_1; затвердження порядку користування кухнею, коридором для розташування меблі, згідно з частками на право власності між власниками квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що вона ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_4, ОСОБА_5 є власниками 61/100 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, згідно договору дарування від 04.04.2002 р., посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, зареєстрованого у реєстрі за №2048 та зареєстрованого у Одеському міському бюро технічної інвентаризації стор. 111 кн. 431. Позивач та її дочка ОСОБА_7 проживають разом у вищезазначеної квартирі. ОСОБА_4 зараз проживає окремо. Позивач зазначила, що вона сплачує за квартиру, у тому числі місцями загального користування за 61/100 частин квартири, згідно з правовстановлюючим документом, про що є рахунок-повідомлення № 2820 від 04.06.2016 р. з вказаною площею - 37,20 кв.м., її сусід ОСОБА_2, який є власником 39/100 частин квартири, згідно з рахунком повідомленням № 2817 від 04.04.2016 р. сплачує за 24, 61 кв.м., що відповідає часткам співвласників, що знаходяться у їх власності. Позивач зазначила, що ОСОБА_2 проживає у квартирі разом з ОСОБА_3, яка в свою чергу не дозволяє користуватися позивачеві кухнею, згідно з належною їй часткою, оскільки загальна площа кухні 5 кв.м., тобто 2,25 кв.м. х 2,20 кв.м., але ОСОБА_8 бажає користуватися більшою часткою, ніж та що належить її чоловікові.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд у їх задоволенні відмовити, оскільки вважає їх необґрунтованими і безпідставними, а запропонований позивачем варіант встановлення порядку користування приміщеннями загального користуванні порушить його та ОСОБА_3 права на користування цими приміщеннями.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Судом в судовому засіданні було ухвалено провести розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 належить на праві власності 61/100 часток, в рівних частках кожній, квартири АДРЕСА_3, на підставі договору дарування від 04 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2048.

Відповідач ОСОБА_2, є власником 39/100 частин квартири АДРЕСА_3.

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3, виготовленим 13.09.2016 року, інвентаризаційна справа №0227, вказана квартира загальною площею 65,40 кв.м., площа жилих приміщень складає 43,60 кв.м., загальна площа підсобних приміщень складає 17,50 кв.м., корисна площа 61,10 кв.м., коридор площею 8,70 кв.м., кухня площею 5,60 кв.м.

У вказані квартирі мешкає ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_5 яка має ІІ групу інвалідності. ОСОБА_4 у вказаній квартирі не мешкає.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_5 займають та користуються приміщеннями №2, 3, площею 13,6 кв.м. і 12,9 кв.м., та балконом площею 3,5 кв.м.

Відповідач ОСОБА_2 у квартирі мешкає разом з дружиною ОСОБА_3 та займають приміщення площею 17,1 кв.м., та балкон площею 0,8 кв.м.

Вказані обставини сторонами були визнані у судовому засіданні, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають.

Позивач посилається на те, що відповідачами у місці загального користування коридорі квартири АДРЕСА_1, було встановлено дві пральні машинки, що порушує її права як власника більшої частки квартири, завдає незручностей користуватись коридором, у звязку з чим позивач була вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні відповідачами було повідомлено суд, що ними було демонтовано та звільнено з коридору квартири АДРЕСА_1 дві пральні машинки.

Позивачем в судовому засіданні вказаний факт було визнано та підтверджено, що дійсно відповідачі демонтували пральні машинки з місця загального користування коридору квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, на момент розгляду даної цивільної справи в суді між сторонами спір стосовно заявленої позивачем вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтування та убрання з коридору двох пральних машинок, які встановлені у місці загального користування коридорі квартири АДРЕСА_1, відсутній.

За таких обставин, враховуючи, що позивач від вказаної позовної вимоги не відмовилась, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову в частині усуненні перешкод позивачеві у користуванні власністю шляхом демонтування та убрання з коридору двох пральних машинок, які встановлені у місці загального користування коридорі квартири АДРЕСА_1, слід відмовити, оскільки спір між сторонами вирішено у позасудовому порядку, і на момент розгляду справи в суді предмет спору між сторонами відсутній.

Щодо вимоги позивача про затвердження порядку користування кухнею, коридором для розташування меблі, згідно з частками на право власності між власниками квартири АДРЕСА_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

За приписами ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з положеннями ч.2 ст.358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За правилами ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ч.1ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частина 3 той жде статті регламентує, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Згідно з висновком Верховного Суду України у постанові від 3 квітня 2013 р. у справі № 6-12цс13 норма ст. 358 ЦК України регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Позивачем та її представником в обґрунтування позовних вимог та можливого встановлення порядку користування кухнею, коридором для розташування меблі, згідно з частками на право власності між власниками квартири АДРЕСА_1, було надано до суду висновок про технічну можливість розподілу обєкту житлової нерухомості - квартири АДРЕСА_1, виготовленого експертом ОСОБА_9, без зазначення дати.

У вказаному виковку зазначено, що дослідження проводилось у листопаді 2016 року, та встановлено, що результати обстеження надають можливість здійснити висновок про відсутність принципової технічної можливості розподілу в натурі квартири АДРЕСА_1 у відповідності до розміру частки кожного зі співвласників. З метою комфортного спільного проживання сторін запропоновано встановити порядок користування приміщеннями загального користування: коридором і кухнею, у відповідності до частки кожного співвласника та з урахуванням зон проходу, входу в приміщення, а також радіуса відкриття дверей, відповідно до варіанту вказаному в п. 2.4 цього висновку.

Позивачем ОСОБА_1 під час розгляду справи також було надано до суду план-схему можливого встановлення порядку користування приміщеннями загального користування: кухнею і коридором, згідно з частками на право власності між власниками квартири АДРЕСА_1.

З вказаних планів, запропонованого експертом та позивачем ОСОБА_1, вбачається, що позивачеві у користування перейде площа приміщення загального користування - кухні, на якій розташована газова плита, умивальник, тобто частина приміщення на якій розташовані усі мережі (газова труба, трубопроводи холодної та гарячої води, тощо), які дозволяють користуватись цим приміщенням за його цільовим призначенням.

Суд зазначає, що кухня та коридор у вищевказаній квартирі є приміщеннями саме загального користування, площею 5,6 кв.м.

З жодного наданого до суду варіанту встановлення порядку користування приміщеннями загального користування не встановлено та не досліджено експертом, питання щодо можливого проведення будівельних, сантехнічних робіт зі здійснення проведення газової мережі, трубопроводу з холодного та гарячого водопостачання, встановлення та можливого розташування на цієї площі другої плити, умивальнику, розміщення кухонного обладнання, тощо, наслідки проведення цих будівельних робіт. Також не встановлено, вартість цих будівельних робіт, розподіл їх між сторонами, з урахуванням того, що позивачем повідомлено про не згоду на сплату компенсації відповідачеві за проведення цих робіт.

У звязку з чим, суд дійшов висновку, що запропоновані позивачем до суду варіанти можливого встановлення порядку користування приміщеннями загального користування: кухнею і коридором, у спірній квартирі, суттєво порушать права та інтереси відповідачів по справі, у звязку з чим, суд вважає вимоги ОСОБА_1 в цій частині необґрунтованими.

Крім вищевикладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що позовна заява подана особисто ОСОБА_1, якою заявлені вимоги щодо встановлення порядку користуванням приміщеннями загального користування: площею і коридором у квартирі АДРЕСА_1, у відповідності до часток на право власності між власниками цієї квартири.

Позивач просить суд встановити вказаний порядок користування з розрахунку належності їй на праві власності 61/100 частки квартири.

Однак, з такими доводами позивача не можливо погодитись, оскільки як вже зазначалось відповідно до договору дарування від 04 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі за №2048, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві власності належить 61/100 часток вказаної квартири, в рівних частках кожній.

Тобто позивачеві ОСОБА_1 належить 61/300 частка вказаної квартири. Матеріали справи не містять відомостей, що позивач наділена правом на представлення інтересів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

На підставі вищевикладеного, суд також вважає, позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про затвердження порядку користування приміщеннями безпідставними, у звязку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та затвердження порядку користування приміщеннями слід відмовити.

При вищевикладених обставинах та керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57-61, 212, 213, 215, 294 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та затвердження порядку користування приміщеннями відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий Калініченко Л. В.