Справа № 152/1827/17
УХВАЛА

13 грудня 2017 року Суддя Шаргородського районного суду Вінницької області
Славінська Н.Л.,

розглянувши позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна,
В обґрунтування позову зазначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та яким здійснюється управління військовим майном, в тому числі закріплення військового майна за військовими частинами, а органом державної військової та виконавчої влади на місцях у системі ЗСУ є командири (начальники) військових частин (установ, організацій).
Відповідно до ЄДРПОУ військова частина НОМЕР_1 є юридичною особою, належить до сфери управління Міністерства оборони України, має гербову печатку та здійснює діяльність у сфері оборони.
08.12.2014 року відповідач ОСОБА_1 був призваний до Збройних Сил України по мобілізації та наказом командира військової частини НОМЕР_1 зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення та призначений на посаду водія зенітно-ракетного взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї 3 механізованого батальйону.
27.12.2014 року ОСОБА_1 самовільно залишив військову службу.
Отже, самовільне залишення відповідачем ОСОБА_1 військової частини заподіяло матеріальну шкоду державі, оскільки останній отримував грошове забезпечення за період невиконання покладених на нього обов`язків військової служби.
Вказана позовна заява військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна ухвалою судді Шаргородського районного суду від 23.11.2017 року залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог цивільного процесуального законодавства України, зокрема, відповідно до ч.2 ст.119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім`я (найменування) позивача і відповідача, а також ім`я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв`язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви.
Позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати подання (ч.3 ст.119 ЦПК України).
До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору (ч.5 ст.119 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст.119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.
У вказаній позовній заяві не всі зазначені вимоги ст.119 ЦПК України були дотримані.
Так, в порушення вимог п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України, в позовній заяві не було зазначено поштовий індекс відповідача та номери засобів зв`язку як позивача, так і відповідача, якщо такі відомі; в порушення п.4 ч.2 ст.119 ЦПК України, позивач не зазначив ціни позову щодо вимог майнового характеру про стягнення безпідставно набутого майна.
Крім того, в порушення ч.3 ст.119 ЦПК України, позовна заява була підписана позивачем без зазначення дати її подання.
Також, в порушення ч.5 ст.119 ЦПК України, до позовної заяви не було додано документу, що підтверджує сплату судового збору.
Так, згідно із статтею 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору (преамбула Закону).
За статтями 1, 2 цього Закону, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом і включається до складу судових витрат. Платниками цього платежу є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.
Частина 2 статті 3 цього Закону містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн.).
Проте, в порушення вимог ч.5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви позивачем не було додано квитанцію про сплату ним судового збору, при цьому, посилання позивача на звільнення від сплати судового збору на підставі п.4 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» є безпідставним, оскільки відповідно до п.4 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», звільняються від сплати судового збору позивачі у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», статтею 5 якого передбачено, що для осіб, які відбували покарання у вигляді позбавлення волі або примусового поміщення у лікувальні заклади і згодом реабілітовані відповідно до статті 1 цього Закону, встановлюється грошова компенсація... У разі можливості, на вимогу реабілітованого, вся нарахована грошова компенсація може бути виплачена одноразово…Вилучені будівлі та інше майно по можливості (якщо будинок незайнятий, а майно збереглося) повертаються реабілітованому або його спадкоємцям натурою. При відсутності такої можливості заявнику відшкодовується вартість будівель та майна (ч.2 ст. 5 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні»).
У статті 5 ЗУ «Про судовий збір» військові частини відсутні в переліку суб`єктів, звільнених від сплати судового збору, а посилання як на підставу для звільнення від сплати судового збору на Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» є безпідставним.
Заяв про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору чи про звільнення від його оплати позивач до позову не подавав.
Також, відповідно до ч.8 ст.119 ЦПК України, якщо позовна заява подається представником позивача, до позовної заяви додається довіреність чи інший документ, що підтверджує його повноваження.
При перевірці позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що від імені позивача військової частини НОМЕР_1 до суду звернувся та підписав позовну заяву командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 (вказані тільки ініціали імені та по батькові особи, яка підписала позовну заяву в порушення вимог п.2 ч.2 ст.119 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.38 ЦПК України, юридичних осіб представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.
Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. (ч.4 ст.38 ЦПК України).
Згідно з п.2 ч.1 ст.42 ЦПК України, повноваження представників сторін мають бути посвідчені довіреністю юридичної особи або документами, що посвідчують службове становище і повноваження її керівника.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом посадової особи, уповноваженої на це законом, статутом або положенням, з прикладенням печатки юридичної особи (за наявності) (ч.3 ст.42 ЦПК України).
При перевірці позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що в позові не зазначено та до позову не додано будь-яких документів на підтвердження повноважень щодо підписання позовної заяви до суду командира військової частини ОСОБА_2 , тобто таких, що посвідчують службове становище і повноваження ОСОБА_2 як командира військової частини на звернення з позовом до суду, зокрема, Статуту, наказу про призначення командиром, іншого документу на підтвердження повноважень на звернення з позовом до суду, що є порушенням ч.8 ст.119 ЦПК України.
Відповідно до ст.80 ЦК України, юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.
Так, з позовної заяви вбачається, що військова частина НОМЕР_1 є самостійною юридичною особою, належить до сфери управління Міністерства оборони України, має гербову печатку та здійснює діяльність в сфері оборони, проте доказів, на підтвердження вказаної обставини в позові не було зазначено, а також не зазначено будь-яких інших доказів на підтвердження того, що військова частина НОМЕР_1 , яка знаходиться у м. Яворів Львівської області, є самостійною юридичною особою та має право на звернення до суду.
Ухвалою судді Шаргородського районного суду від 24.11.2017 року позивачеві встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви, що не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ним ухвали шляхом подачі на виконання даної ухвали позовної заяви із виправленими недоліками в канцелярію Шаргородського районного суду і роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і повернута йому.
Зі зворотного повідомлення про вручення позивачеві ухвали Шаргородського районного суду від 24.11.2017 року, що повернуто до суду 11.12.2017 року, вбачається, що означена ухвала судді отримана позивачем 01.12.2017 року.
11.12.2017 року до суду від військової частини НОМЕР_1 надійшла заява про звільнення від сплати судового збору за підписом ще одного командира військової частини ОСОБА_3 (без зазначення імені та по батькові особи), що не виправляє недоліків позовної заяви, оскільки не є ні позовною заявою, про що зазначено в ухвалі суду від 24.11.2017 року, ні будь-якою іншою заявою про виправлення недоліків позовної заяви, а є фактично запереченням на ухвалу судді про залишення позовної заяви без руху.
Так, судовий збір позивачем на виконання вимог ухвали від 24.11.2017 року не сплачено через те саме, що і позові, посилання на п.4 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», відповідно до якого звільняються від сплати судового збору позивачі у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».
Позивачем заяву про звільнення від сплати судового збору мотивовано тим, що п.4 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.
У відповідності до частини першої статті 5 ЦПК України, правосуддя здійснюється на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом, в тому числі, незалежно від майнового стану.
За змістом частин першої та третьої ст.82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, або звільнити від їх оплати.
Аналогічні правила встановлені у статті 8 Закону України «Про судовий збір», якою суду надано право, враховуючи майновий стан сторони, зменшувати розмір судового збору, звільняти від його сплати, розстрочувати чи відстрочувати сплату судового збору.
Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», відповідно до ст.8 Закону ЗУ «Про судовий збір» та ст.82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом…
При цьому позивач не навів достатніх доводів та доказів у підтвердження, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі, є для нього непомірно великим, а так само, як і в позові, посилається як на підставу для звільнення від сплати судового збору на п.4 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тоді як відповідно до цієї норми звільняються від сплати судового збору позивачі у справах щодо спорів, пов`язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов`язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».
Наведені вище обставини позбавляють суд дійти висновку про наявність підстав для звільнення позивача від сплати судового збору, тому заява позивача задоволенню не підлягає.
Доказів на підтвердження повноважень командира військової частини Гудзь В.Ф., який подав до суду заяву про звільнення від сплати судового збору не додано так само, як і доказів на підтвердження повноважень командира цієї ж військової частини ОСОБА_2 , котрий підписав позовну заяву.
В заяві командира військової частини ОСОБА_3 зазначено про додаток на одному аркуші, проте, будь-які додатки до заяви не додані, що підтверджується актом №15 від 11.12.2017 року працівників канцелярії суду про відсутність додатку до заяви у конверті, в якому до суду надіслано заяву про звільнення від сплати судового збору.
Оскільки цивільним процесуальним законодавством України не передбачено надання повторного строку на виправлення недоліків позовної заяви, то позовна заява військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна вважається неподаною і повертається позивачеві.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції, не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.
Така правова позиція висловлена у п.53 рішення у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року та п.п.44-45 рішення у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» від 12.07.2001 року.
Тобто, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.
Означена ухвала не перешкоджає повторному зверненню позивача з позовом до суду після усунення зазначених обставин, зокрема, після сплати судового збору і зазначення доказів на підтвердження повноважень на звернення з позовом до суду, не порушує прав позивача на доступ до суду, не завдає шкоди суті права на звернення до суду, оскільки позивач не навів достатніх доводів та доказів у підтвердження того, що його слід звільнити від сплати судового збору у встановленому законодавством порядку, а також не додав доказів на підтвердження повноважень осіб, що звертаються з позовом до суду від імені Військової частини НОМЕР_1 .
Також, при цьому, не порушується належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи, з одного боку, та інтересами позивача щодо можливості звернення до суду, з другого боку, оскільки позивач може повторно звернутися з позовом до суду після усунення порушень вимог ст.119 ЦПК України щодо сплати судового збору та підтвердження повноважень осіб від імені позивача звернутися з позовом до суду.
Керуючись ст.ст.82, 119, 121, 210 ЦПК України, ст.8 ЗУ «Про судовий збір»,
У задоволенні заяви командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 про звільнення від сплати судового збору відмовити.
Позовну заяву військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутого майна повернути позивачеві.
Роз`яснити, що позивач вправі повторно звернутися до суду з позовом у загальному порядку.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя: