Справа № 703/1421/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.03.2017 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Калашника В.П.

за участю секретаря Холодняк Л.П.

та адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Залевківської сільської ради Смілянського району, треті особи: ОСОБА_4, Смілянська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним,

установив:

24 квітня 2015 року в с. Залевки Смілянського району помер ОСОБА_5.

Заповітом від 20 квітня 2015 року ОСОБА_5 на випадок його смерті зробив розпорядження, яким належну йому земельну ділянку площею 1,69 га, розташовану на території Сунківської сільської ради, заповів ОСОБА_4

Стверджуючи, що заповіт підписаний не ОСОБА_5, в звязку з чим волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, син померлого ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Залевкіської сільської ради про визнання цього заповіту недійсним.

В судовому засідання позивач та його представник підтримали позов та пояснили, що після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Там він дізнався, що за 4 дні до смерті батько склав заповіт на ОСОБА_4 Позивач вважає, що заповіт є недійсним, оскільки його текст набраний на компютері, а не написаний власноручно ОСОБА_5 Впевнений, що померлий його не підписував, а відтак його волевиявлення не є вільним та не відповідало його волі.

Представник відповідача позов не визнала і пояснила, що вона працює секретарем Залевківської сільської ради і безпосередньо засвідчувала підпис ОСОБА_5 під заповітом. На час складання заповіту особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено. Розпорядження, зроблене ОСОБА_5 в заповіті, відповідало його волі. Текст заповіту дійсно набрано на компютері, однак закон цього не забороняє.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник просили в позові відмовити та пояснили, що ОСОБА_5 тривалий час проживав разом з матірю ОСОБА_4 Позивач з батьком не підтримував стосунки, не доглядав його. Померлий використав своє особисте право на розпорядження належним йому майном на випадок своєї смерті і це право не залежить від волі чи бажання інших осіб, а також від того, з ким спілкується заповідач та від стану його здоровя.

Представник Смілянської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи нотконтора була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові належить відмовити з наступних підстав.

У відповідності із свідоцтвом про смерть серії І-СР № 266728 ОСОБА_5 помер 24 квітня 2015 року в с. Залевки Смілянського району Черкаської області. Як вбачається із свідоцтва про народження серії ІV-ЯР № 293602 померлий доводився позивачу батьком. Згідно з вимогами ст. 1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем першої черги після батька.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1223 ЦК України спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,69 га в адмінмежах Сунківської сільської ради Смілянського району Черкаської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 129104 від 5 липня 2004 року.

Заповітом, посвідченим 20 квітня 2015 року секретарем виконкому Залевківської сільської ради Смілянського району та зареєстрованим в реєстрі за № 9, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, яким належну йому земельну ділянку заповів ОСОБА_4

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247, 1248 ЦК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Статтею 1251 ЦК України передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Разом з тим, підстави для визнання заповіту недійсним визначено ст. 1257 ЦК України. При цьому визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таким чином, заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

З матеріалів справи вбачається, що заповіт ОСОБА_5 від 20 квітня 2015 року складено секретарем виконкому Залевківської сільської ради Смілянського району Черкаської області зі слів померлого. Текст заповіту набраний за допомогою компютера. Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачу і власноручно підписаний ним у присутності секретаря сільської ради. Особу заповідача секретарем встановлено, його дієздатність перевірено.

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним позивач, як підставу позову зазначає, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, оскільки останній не підписував вищезазначений заповіт.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Позивач не надав доказыв на підтвердження викладених в позовній заяві обставин. Таким чином, позивач та його представник не довели належними доказами обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, доводи позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі спростовуються показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Н.В.

Так, свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона близько 40 років проживала із ОСОБА_5 однією сімєю без реєстрації шлюбу. ОСОБА_5 хворів, переніс 2 інсульти та інфаркт. Діти до нього не приходили, з ним не спілкувались, станом його здоровя не цікавились, ніякої допомоги не надавали. Так як весь цей час вона з ним була поряд, доглядала за ним ОСОБА_5 склав заповіт на її дочку.

Це ж підтвердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були сусідами померлого.

Слід також зазначити, що згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання заповіту недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт, відповідає вимогам закону, а тому підстави для його визнання недійсним, відсутні.

Оскільки позивач як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору, судові витрати належить компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного, ст. 16, 203, 215, 1233, 1247, 1248, 1257 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Залевківської сільської ради Смілянського району, треті особи: ОСОБА_4, Смілянська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: В. П. Калашник