Справа № 576/2318/17
Провадження № 6/576/58/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Колодяжного А.О.,

за участю секретаря Терені Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду в м. Глухів подання Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_1, -

встановив:

Державний виконавець звернувся до суду із поданням у якому просив тимчасового обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа, шляхом заборони перетинати кордон до виконання зобовязань по виконавчим листам зі сплати аліментів.

Відповідно до частини 4 статті 441 ЦПК України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Державний виконавець на розгляд справи не зявився, у звязку з чим суд вирішив розглянути справу без його участі та на підставі поданих документів.

Суд, дослідивши матеріали подання, вважає його слід задовольнити частково.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом. Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього ж Закону передбачено, що підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон є наявність невиконаних зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

У відповідності із частинами 1, 3 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З матеріалів справи слідує, що за судовими рішеннями з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 (спочатку до повноліття, а у подальшому як повнолітньої дитини, що продовжує навчання).

Станом на 01.12.2017 р. загальний борг по аліментам складає 18576,73 грн. При цьому, як видно з довідки про заборгованість, боржник з 2014 р. сплачував аліменти періодично та не у повній сумі, а з червня 2016 р. взагалі їх не сплачував.

Водночас боржник з 2013 р. на автомобілях періодично виїздив до РФ. Як вбачається з довідки Держприкордонслужби 28.08.2016 р. боржник виїхав до РФ. Данних про повернення в Україну у довідці не зазначено.

Також з матеріалів справи слідує, що виконавча служба вжила різних заходів для забезпечення виплати боргу. Тим не менш, всі ці заходи виявились недостатніми для виконання судового рішення.

Враховуючи, що судове рішення не виконано, то за правилами частин 1, 3 статті 441 ЦПК України цього достатньо, щоб прийняти рішення про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

При цьому, суд враховує природу боргу, зокрема те, що аліменти є обовязком батьків підтримувати своїх дітей. Також суд враховуж, що стягувач сама виховує дитину і той інтерес, який вона проявила під час виконавчого провадження, свідчить про те, що сума боргу для неї і для дитини є значною.

Отже суд визнає, що обмеження боржнику у виїзді з України у чітко, передбачений ЦПК України спосіб за невиплату боргу стягувачу, націлене на захист її інтересу і буде ефективним механізмом для виконання судового рішення і захисту прав стягувача, оскільки якщо не вжити таких заходів.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини у п. 49-50 свого рішення по справі «Гочев проти Болгарії» (Gochev v. Bulgaria), № 34383/03, від 26.11.2009 р. сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, гарантованого ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і зазначив, що відносно пропорційності обмеження, накладеного через несплату боргів, Суд нагадує, що воно обґрунтоване тільки поки переслідує законну мету забезпечення виплати зазначених. Більш того, навіть будучи обґрунтованою на початку, міра обмеження свободи пересування особи може стати невідповідною і порушувати право особи, якщо автоматично поширюється на довгий термін. У будь-якому випадку, національні влади зобов'язані забезпечити, щоб втручання в право особи на виїзд з країни, спочатку і в ході його продовження, було виправдано і пропорційно з урахуванням обставин. Вони не повинні продовжувати заходи, що обмежують свободу пересування особи, на довгі терміни без регулярного перегляду їх обґрунтованості.

Чинне законодавство не встановлює строку дії обмежень, що суперечить наведеним стандартам щодо права на свободу пересування, а тому з урахуванням приведеної практики Європейського суду з прав людини, суд вирішує встановити строк дії таких обмежень, що буде дорівнювати строку предявлення виконавчого листа на виконання.

На підставі викладеного й у відповідності з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Подання задовольнити частково.

Тимчасово, строком на один рік, обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України - до виконання зобовязань, покладених рішеннями Глухівського міськрайонного суду № 576/679/14 від 19.06.2014 р. та № 576/684/16 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів.

В іншій частині подання відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду Сумської області протягом пятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя А.О.Колодяжний