Провадження № 2/522/56/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори, КП «БТІ»ОМР про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину

ВСТАНОВИВ:

Позивач 28.10.2015 року звернувся до суду з позовом, в останній редакції від 30.12.2015 року, за яким позовні вимоги предявив до ОСОБА_2 за участю третіх осіб ОСОБА_3, Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, Шостої Одеської державної нотаріальної контори та просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.09.2014 року, зареєстроване за №7-743, і видане державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 після смерті 30.12.2013 року ОСОБА_5 в частині складу спадщину, на яку видано свідоцтво, а саме: 55/1000 частин домоволодіння, куди входить житловий будинок під літ. «А», приміщення: в прибудові літ. «а7», коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а6» кухня 2-3, площею 7,9 кв.м., санвузол 2-4, площею 2,5 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м., 55/1000 частини огорожі №1,3-4, 55/1000 частини мостіння.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що у період шлюбу, а саме 24 квітня 1992 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-3426 спадкодавець ОСОБА_5 та ОСОБА_1 придбали 7/20 частин домоволодіння №3 по пров. Кордонному в м. Одесі, а у 1999 році вони приватизували земельну ділянку, на якій розміщений вказаний будинок, площею 0,0546 га.

Разом з тим, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2002 року по справі №2-968/02 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/40 частини вказаного домоволодіння та визнано за нею право власності на 1/2 частину приватизованої ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0546 га.

20 листопада 2013 року ОСОБА_5 заповідав все своє майно відповідачу, а 30.12.2013 року помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яку успадкував відповідач ОСОБА_2 та на ім'я якого 30 вересня 2014 року було видано Свідоцтво про право власності на 55/1000 частин домоволодіння №3 по пров. Кордонному в м. Одесі, чим на думку позивача порушено її право власності. При цьому 55/1000 частин домоволодіння складається з: житлового будинку під літ. «А», приміщення: в прибудові літ. «а7», коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а6» кухня 2-3, площею 7,9 кв.м., санвузол 2-4, площею 2,5 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м., 55/1000 частини огорожі №1,3-4, 55/1000 частини мостіння.(а.с.15). Проте позивач вважає, що не було законних підстав для видачі зазначеного свідоцтва на спадщину: незаконність прохання нотаріуса проведення перерахунку часток, незаконність КП «БТІ» ОМР проведення перерахунку часток та видачі повідомлення №442839.67, загальна сума часток всіх співвласників не складає одиницю (частка ОСОБА_3 - 928/1000, її частка -7/40, та частка яка належала померлому -7/40=1278/1000) та на те, що позивач не давала такої згоди на проведення перерахунку часток домоволодіння, та не давала згоди на проведення інвентаризації за технічним паспортом на імя відповідача від 08.05.2014р.

У судовому засіданні 21.03.2017 року представник позивача ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 08.05.2015 року) позов підтримав та просив його задовольнити..

Відповідач та його представник ОСОБА_7 (діє на підставі довіреності від 21.01.2016 року) у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити та пояснили, що відповідач успадкував тільки те, що мав спадкоємець за життя. Додатково пояснили, що у 2003 році було отримано технічний паспорт та у 2006 році та 2009 році проведено інвентаризацію з поділом часток, всі вихідні дані були підписані співвласниками, у тому числі і позивачкою. Вважаю позовні вимоги безпідставними та такими, які не свідчать про порушення прав позивачки.

Третя особа ОСОБА_3 в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити. При цьому пояснив, що він вважає, що зазначена спадщина ніяким чином не порушує права позивачки, оскільки ще за життя ОСОБА_5 він здійснював реконструкцію своєї частки домоволодіння, у звязку з чим були визначені КП «БТІ» частки кожного, та з якими усі, в тому числі і позивачка, були згодні про що підписались, а згодом він у встановленому законом порядку затвердив новий рахунок часток та отримав нове свідоцтво на свою частку власності. Чому так не вчинила позивачка йому невідомо, а ОСОБА_5 30.12.2013р. помер. Також він пояснив що із-за постійних судів він позбавлений можливості відділитися у окрему одиницю.

Третя особа - державний нотаріус та представник КП «БТІ» ОМР в судове засідання не зявились, хоча були повідомлені належним чином, проте від Шостої Одеської державної нотаріальної контори надійшов лист з проханням розглядати справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого Третьою Одеською державною нотаріальною конторою від 24.04.1992р. та зареєстрованого в ОМБТІ ОСОБА_5 належала на праві власності 7/20 частин домоволодіння розташованого в м. Одесі на провулку Кордонний, № З в м. Одесі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 знаходились у шлюбі з 06.07.1991р.

Судом встановлено, що згідно рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2002 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано, визнано за ОСОБА_1 право власності на 7/40 частин домоволодіння №3 по пров. Кордонному в м. Одесі, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину приватизованого ОСОБА_5 (на підставі рішення Одеської горісполкому №306 від 27.04.1999 року) земельної ділянки площею 0,0546 при 7/20 частин домоволодіння №3 по пров. Кордонному в м. Одесі.

На підставі рішення суду Київського району м. Одеси від 26 березня 2002 року ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 7/40 -половину 7/20 частин, домоволодіння розташованого в м. Одесі по провулку Кордочний № 3 та отримано реєстраційне свідоцтво № 2534091 від 20.06.2003 р. про що було здійснено запис до реєстрової книги № 65дог під № 2236.

30 грудня 2013 р. помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №357974 виданого 02.01.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОМУЮ (а.с.12).

30 вересня 2014 року державний нотаріус Шостої Одеської державне: нотаріальної контори ОСОБА_4 видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_8, яке було зареєстровано в реєстрі за № 7-743 (надалі Свідоцтво), згідно якого зробив розпорядження щодо усього майна, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилось, і взагалі все те, що на день смерті буде мені належати і на що він за законом матиме право.(а.с.134).

Так, згідно витребуваної судом копії спадкової справи №155/2014 щодо майна померлого ОСОБА_5В.(а.с.11-173) вбачається, що ОСОБА_2 звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини згідно заповіту ОСОБА_9 від 20.11.2013р. на його імя, в тому числі і на 7/20 частин спірного житлового будинку. Згодом ОСОБА_2 подав ще заяву про прийняття спадщини 30.09.2014р. але на 55/1000 частин домоволодіння.

ОСОБА_1 подавала заяву про зупинення вчинення нотаріальної дії та вилучення частини майна зі складу спадщини, де вона повідомляла що до складу спадщини входять усе майно померлого, а саме: 7/20 частин домоволодіння, та додала також і рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2002р.

23 квітня 2014 р. Нотаріусом було подано запит № 1099/02-14 до КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, з проханням повідомити за ким та на підставі яких документів зареєстроване право власності на домоволодіння з надвірними спорудами розташованого за адресою: м. Одеса, пров. Кордонний, 3.

У відповідь на даний запит Нотаріусом було отримано відповідь від КП «БТІ» ОМР від 05.05.2014 р. 3T439376.67.14) в якій зазначено, що :

за ОСОБА_5 зареєстровано (7/40) на підставі Договору купівлі-продажу від 24.04.1992р. (ця доля підлягає перереєстрації у звязку з перерахунком часток по домоволодінню);

за ОСОБА_1 (7/40) на підставі рішення суду Київського району м. Одеси від 26 березня 2002 року, зареєстрованого 20.06.2003 р. (ця доля підлягає перереєстрації у звязку з перерахунком часток по домоволодінню);

за ОСОБА_3 (928/1000) на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міської ради 11.02.2010 р. серія САС № 911905, зареєстрованого 17.02.2010 р.

14.07.2014р. державний нотаріус ОСОБА_4 знов надав запит до КП «БТІ» ОМР щодо повідомлення яка частина домоволодіння належить ОСОБА_5, який помер, з урахуванням перерахунку часток по домоволодінню, для необхідності видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, та відповідь надати ОСОБА_2Б.(ас.154).

24.07.2014 року КП «БТІ» ОМР було надана відповідь про те, що ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу належить 7/40 частин домоволодіння, які підлягають перереєстрації на 55/1000 частин. Згідно поточної інвентаризації та розрахунку ідеальних часток від 23.11.2009р. ОСОБА_5 належить: в прибудові літ. «а7» коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол - 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а 6» - кухня 2-3, площею 7,9 кв. м., санвузол - 2-4, площею 2,1 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора - 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м. 55/1000 частини огорожі № 1,3-4, 55/1000 частини мостіння І, що складає 55/1000 частин домоволодіння.

До цього також нотаріусу надано копію Довідки про розрахунок ідеальних часток в зазначеному домоволодінню від 23.11.2009 року (а.с.156), з якої вбачається: що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1992р. надержить 13/20 частин домоволодіння. У звязку з реконструкцією відповідно до законодавства, у нього у фактичному користування знаходяться приміщення, що складають 928/1000 частин; ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1992р. належить 7/40 частин домоволодіння. У фактичному користуванні знаходиться: в прибудові літ. «а7» коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол - 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а 6» - кухня 2-3, площею 7,9 кв. м., санвузол - 2-4, площею 2,1 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора - 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м. 55/1000 частини огорожі № 1,3-4, 55/1000 частини мостіння І, що складає 55/1000 частин домоволодіння. ОСОБА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси належить 7/20 частин домоволодіння, у фактичному користування знаходиться: в житловому літ. «А» житлова - 2-6, пл..7,5 кв.м., 17/1000 огорожі №1,3-4, 17/1000 частин мостіння І, що складає 17/1000 частин домоволодіння.

13.09.2014р. державним нотаріусом Шостої одеської нотаріальної контори ОСОБА_4 Д,О. було видано свідоцтво ОСОБА_2 на спадщину за заповітом ОСОБА_5, яка складається з:

- 55/1000 частин домоволодіння, розташованого в м. Одесі по провул Кордонному,3, що складається в цілому з житлового будинку під літ. «А» заг. пл.. 325,6 кв.м., житл. пл.. 128,3 кв.м. та надвірних споруд під літ. : «Д» - гараж, «И» - гараж, І-вимощення, №1,3,4-огорожа.

55/1000 частин домоволодіння складає з житлового будинку під літ. «А» приміщення: в прибудові літ. «а7» коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол - 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а 6» - кухня 2-3, площею 7,9 кв. м., санвузол - 2-4, площею 2,1 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора - 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м. 55/1000 частини огорожі № 1,3-4, 55/1000 частини мостіння І.

08.05.2014 року на імя ОСОБА_2 видано КП «БТІ» технічний паспорт.

Крім того судом витребувано з КП «БТІ» Одеської міської ради матеріали інвентаризаційної справи (а.с.180-210), з якої вбачається. що:

ОСОБА_1 отримувала довідку-характеристику 21.08.2003р. №317.021 де зазначено що їй та ОСОБА_5 належить по 7/40 частин, а ОСОБА_3- 13/20 частин, наявне рішення Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2002р.; технічний паспорт виготовлений на ОСОБА_3 23 листопада 2009р.; експлікація будинку від 08.08.1991р.; та копії документів які передували 1992р.; а також свідоцтво про право власності на 928/1000 частин домоволодіння на імя ОСОБА_3 виданого 11.02.2010р. виконкомом Одеської міської ради; Довідка про розрахунок ідеальних часток в зазначеному домоволодінню від 23.11.2009р., з якої вбачається: що ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1992р. належить 13/20 частин домоволодіння. У звязку з реконструкцією відповідно до законодавства, у нього у фактичному користування знаходяться приміщення, що складають 928/1000 частин. ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.1992р. належить 7/40 частин домоволодіння. У фактичному користуванні знаходиться: в прибудові літ. «а7» коридор 2-1, площею 1,6 кв.м., санвузол - 2-2, площею 2,5 кв.м., в прибудові літ. «а 6» - кухня 2-3, площею 7,9 кв. м., санвузол - 2-4, площею 2,1 кв.м., житлова 2-5, площею 7,3 кв.м., комора - 2-7, площею 1,3 кв.м., в гаражі літ. «Д» - 27,2 кв.м. 55/1000 частини огорожі № 1,3-4, 55/1000 частини мостіння І, що складає 55/1000 частин домоволодіння. ОСОБА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси належить 7/20 частин домоволодіння, у фактичному користування знаходиться: в житловому літ. «А» житлова- 2-6, пл..7,5 кв.м., 17/1000 огорожі №1,3-4, 17/1000 частин мостіння І, що складає 17/1000 частин домоволодіння.; розрахунок частки;

Також, Приморським районним судом м. Одеси від 17.11.2015 року по справі №522/23843/14-ц ухвалено рішення, за яким визначено порядок користування спільною земельною ділянкою загальною площею 0,0343 га, розташовану за адресою: місто Одеса, провулок Кордонний, 3, виділено ОСОБА_2 в натурі в користування 1/2 частину зі складу спільної земельної ділянки, а саме земельну ділянку у розмірі 0,01715 га, яка розташована за адресою: місто Одеса, провулок Кордонний, 3, встановлено порядок користування спільною земельною ділянкою загальною площею 0,0343 га, розташовану за адресою: місто Одеса, провулок Кордонний,3, відповідно до другого варіанта, запропонованого Висновком №473/461 судової земельно-технічної експертизи від 06.07.2015 р. (оригінал якого міститься в матеріалах справи), графічний додаток №7, а саме: у загальному користуванні залишити площу ділянки між вїзною брамою з провулка Кордоний та гаражем літ. «Д-2» - внутрішній двір, а частину площі земельної ділянки, що залишилася, розділити в частках 1/2. При цьому у одного з співвласників (ОСОБА_1О.) земельна ділянка буде складатися з двох частин: площі займаної приміщеннями літ. «А-ж» та «а-8» (частина 1) та площі, вільної від забудов (частина 2). Доступ до обох частин з подвіря загального користування. Лінія розділу від подвіря загального користування паралельно правій бічній стіні гаража літ. «Д-2» з відступом 1, 8 м від неї (прохід до приміщень в літ. «а-6», «а-7»). Встановлено, що лінія розподілу заходить на город до точки 4 точка перетину з лінією, що проходить паралельно тильної межі ділянки з кута камяного (дов. 5,46 м) та огорожі з плоского шифера (дов. 3,39 м) по лівій бічній межі. Далі від т. 4 лінії поділу повертає наліво до даного кута огорожі паралельно тильній межі на відстані 5,46 м від неї, потім поворот праворуч паралельно правій бічній межі ділянки на відстані 8,12 м від неї. Забезпечено ОСОБА_2 доступ ОСОБА_1 до тильної зовнішній стіні прибудови літ. «а-8» (дов. 2,83 м) при проведенні ремонтних робіт фасаду та даху (покрівлі) на випадок можливого узаконення даної прибудови у перспективі. При ширині проходу для обслуговування в 1,0 м (п.3.25* ДБН 360-92**) площа даної ділянки складе 2,9 кв.м..

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.03.2016 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17.11.2015 року скасовано (т.2, а.с.62-66).

Крім того судом встановлено, що сторони не спростовували що, згідно ОСОБА_9 про встановлення фактичного користування будівлями та спорудами в домоволодінні від 11.07.2003р. (а.с.23 т.2) та акту від 23.11.2009р. , які підписані позивачкою , ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та на підставі розрахунку ідеальних часток від КП «ОМБТІтаРОН» від 23.11.2009р. розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №1026 від 25.12.2009р. (а.с.114 т.2) затверджено цей розрахунок часток : за ОСОБА_3-928/1000 частин; за ОСОБА_5- 55/1000 частин; за ОСОБА_1- 17/1000 частин. Згодом після надання всіх необхідних документів ОСОБА_3 отримав 11.02.2010р. свідоцтво про право власності на 928/1000 частин обєкту.

Вирішуючи спір суд також виходить з наступного.

Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1258 ЦК України, передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження особи на випадок її смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши в ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також не охоплення заповітом всієї спадщини.

У відповідності до ст.. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в зясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст.15 ЦК підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах ст.ст., що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, дослідивши матеріали справи та з урахуванням пояснень наданих особами, які брали участь у судовому засіданні, суд не приймає до уваги посилання позивачки як на підставу позову - незаконність прохання нотаріуса проведення перерахунку часток, незаконність КП «БТІ» ОМР проведення перерахунку часток та видачі повідомлення №442839.67, оскільки нотаріусом перерахунок часток не здійснювався, сам перерахунок часток був здійснений ще за життя спадкодавця та за згодою усіх співвласників, у тому числі і позивачки відповдн до діючого законодавства, свідоцтво видане ОСОБА_3 згідно даного перерахунку також не оспорено, а свідоцтво про право на спадщину видавалось на підставі наданих нотаріусу документів, в яких частка спадкодавця ОСОБА_5 була визначена ще до смерті заповідача. При цьому, з матеріалів справи суд вбачає, що позивачці було відомо про розподіл часток домоволодіння, при цьому з 2003 року позивачка жодного разу не оскаржувала дії МБТІ м. Одеси, у тому числі довідку про розрахунок ідеальних часток в домоволодінні від 23.11.2009 року (а.с.46).

З урахуванням встановлених обставин, суд вбачає, що нотаріусом фактично не порушено частки майна сторін і таким чином свідоцтво видано у відповідності до вимог чинного законодавства та на майно, розмір якого визначено чинними документами.

При цьому, посилання позивачки на те, що спадкодавець не оформив своє право власності за частку домоволодіння та не отримав відповідного правовстановлюючого документу, не свідчать про недійсність оскаржуваного свідоцтва про право спадкування за заповітом, оскільки заповідач був власником спірного майна та набув його у порядку, передбаченому законом.

Твердження позивачки про те, що вона не надавала згоди на проведення інвентаризації за технічним паспортом на імя відповідача від 08.05.2014р. не можуть бути підставами для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину.

Між тим, з наданих документів суд не вбачає у чому саме полягають порушення прав ОСОБА_1, позивачкою не надано суду належних допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що її права та свободи взагалі якимось чином цим свідоцтвом порушенні. У позивачки все нерухоме майно на яке вона має право та користується так і залишилося. Позовна заява також не містить жодної фактичної обставини, які б свідчили про порушення прав позивачки.

Отже, суд приходить до висновку про те, що позивач не надав суду достатніх доказів про порушення або оспорювання її права чи охоронюваного законом інтересу з боку відповідача, що вказує про відсутність спору про право. Відсутність порушення права позивача тягне за собою відмову у його захисті судом і відповідно має своїм наслідком відмову у позові.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, справедливість.

Згідно зі статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Принцип справедливості є одним із основних прав верховенства права.

Буквальне дотримання норм права всупереч суті права є правовим пуризмом.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повно і всебічно зясував обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, що були досліджені в судовому засіданні, вирішив справу згідно із законом.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1.

На підставі викладеного та керуючись с ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 208-209, 212-215, 218, ЦПК України; ст.. 15,16, 1216, 1218, 1268, 1296, 1301 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_3, державного нотаріуса Шостої Одеської державної нотаріальної контори, КП «БТІ»ОМР про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л. В.

16.03.2017