Номер провадження: 22-ц/785/5316/17
Головуючий у першій інстанції Ільченко Н. А.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації» Одеської міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, про визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло недійсними, зобов'язання привести квартиру у первинний стан, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року,

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнила, просила визнати незаконними видані Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради розпорядження органу приватизації від 22.02.2007 року за №200867 про передачу квартири АДРЕСА_1 в приватну спільну часткову власність, в рівних частках, ОСОБА_4 і ОСОБА_5, та свідоцтво про право власності на житло від 22.02.2007 року за р.НОМЕР_1, яким посвідчується, що 715/1000 частин квартири АДРЕСА_1 належать на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в рівних частках, а також зобов'язати відповідачів ОСОБА_5 і ОСОБА_4 привести квартиру АДРЕСА_1 в первинний стан (т.1 а.с.181-187).

Позов обґрунтовано тим, що відповідачі ОСОБА_4 і ОСОБА_5 приватизували 715/1000 частин квартири АДРЕСА_3 на підставі оспорюваних розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло без її згоди; в оспорюваному свідоцтві про право власності на житло від 22.02.2007 року за р. НОМЕР_1 вказано, що загальна площа квартири АДРЕСА_1 становить 123,2 кв.м., а в технічному паспорті на вказану квартиру від 22.10.2006 року вказано, що житлова площа квартири становить 65,2 кв.м. і площа приміщення «3» становить 3,8 кв.м., хоча насправді загальна площа цієї квартири становить 118,3 кв.м., житлова площа становить 65,1 кв.м. і площа приміщення «3» становить 3,52 кв.м.

Таким чином, відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було передано у власність більший обсяг нерухомого майна, чим було порушене її право власності; до отримання відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5 оспорюваних розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло, вони самовільно, без отримання дозвільної документації, провели чисельні незаконні переобладнання в квартирі АДРЕСА_1, а саме: заклали вхід з коридору в приміщення «11» площею 9,4 кв.м., яке раніше використовувалося як ванна кімната, та улаштували там кухню; улаштували туалет у ванній кімнаті та частині кухні, які межують з її кухнею, й у частині кухні, яку улаштували під ванну кімнату, перекрили пожежний вихід; частково переобладнали санвузол, улаштувавши там душову кабіну і унітаз, а також перекрили в санвузлі вентиляцію.

Ухвалою суду від 25 березня 2015 року до участі у справі залучені ОСОБА_9 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів (т.1 а.с. 252).

Ухвалою суду від 26 листопада 2015 року до участі в справі у якості співвідповідачів залучені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 54).

Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року допущено заміну первісного відповідача Одеської міської ради на належного - Департамент міського господарства Одеської міської ради (т.2 а.с. 131).

Ухвалою суду від 14 вересня 2016 року до участі у справі залучено КП «Міське агентство з приватизації житла» Одеської міської ради у якості співвідповідача (т. 2 а.с. 199).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржують в апеляційному порядку ОСОБА_3 та ОСОБА_9

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 набули право власності на 285/1000 частин квартири АДРЕСА_1 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.12.1999 року за р. НОМЕР_2, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 03.12.1999 року №136901, й у цьому свідоцтві про право власності на житло вказано, що загальна площа згаданої квартири становить 119,50 кв.м., а 285/1000 ч. загальної площі квартири складають 34,10 кв.м. (т.2 а.с.94, 126).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 набули право власності на 715/1000 ч. квартири АДРЕСА_1 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.02.2007 року за р. НОМЕР_1, виданого Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради на підставі розпорядження органу приватизації від 22.02.2007 року № 200867, й в цьому свідоцтві про право власності на житло вказано, що загальна площа згаданої квартири становить 123,2 кв.м., 715/1000 ч. загальної площі квартири складають 85,5 кв.м. (т.2 а.с.97).

З матеріалів справи вбачається, що технічні паспорти на вказану квартиру, виготовлені під час оформлення приватизації 285/1000 частин цієї квартири ОСОБА_3 і ОСОБА_9 у 1999 році та під час оформлення приватизації 715/1000 ч. цієї квартири ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у 2007 році, містять незначні розбіжності щодо площі підсобних приміщень.

Разом з тим, в розпорядженні Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №210 від 06.02.2007 року вказано, що згідно акту обстеження начальника дільниці №5 КП «ДЄЗ «Арнаутське» від 15.01.2007 року, вважати житлову площу ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1 такою, що складається із трьох кімнат житловою площею 44,6 кв.м., окремої кухні площею 5,8 кв.м., окремої кухні площею 9,4 кв.м., ванної площею 2,2 кв.м., коридору площею 3,8 кв.м., та видати особовий рахунок на склад родини 2 особи (вона, син - ОСОБА_4); до приміщень загального користування відносяться : коридор площею 14,8 кв.м., коридор площею 10,3 кв.м. та санвузол площею 1,5 кв.м., й такі ж самі дані містить технічний паспорт на вказану квартиру, виготовлений станом на 20.10.2006 р., тобто під час приватизації 715/1000 ч. цієї квартири ОСОБА_5 і ОСОБА_4(т.1 а.с.125-127, 131).

Вказане розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради передувало оформленню оспорюваних розпорядженню органу приватизації та свідоцтву про право власності на житло, й станом на дату судового розгляду даної справи у встановленому законом порядку не визнано недійсним та/або не скасовано.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_9 повинні були привести отримані ними правовстановлюючі документи на 285/1000 ч. квартири АДРЕСА_1 у відповідність до згаданого розпорядження Приморської райадміністрації Одеської міської ради №210 від 06.02.2007 року.

Також судом встановлено, що 23.11.2011 року ОСОБА_5 і ОСОБА_4 уклали договір дарування із ОСОБА_7 та договір дарування з ОСОБА_8, посвідчені державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори Лебідь О.В. за р. №3-1732 та за р. №1736, відповідно до яких ОСОБА_5 і ОСОБА_4 подарували 391/1000 частин квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_7, а 324/1000 частин цієї квартири подарували ОСОБА_8, й дані технічного паспорту на згадану квартиру, виготовленого станом на 08.11.2011 року, повністю збігаються з даними технічного паспорту на цю квартиру, виготовленого у 2006 році, тобто під час приватизації ОСОБА_5 і ОСОБА_4 715/1000 частин цієї квартири (т.1 а.с.82-83, т.2 а.с.98-105).

Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції від 17.02.2006 року передбачає можливість вільної приватизації кімнат у квартирах, де мешкають два і більше наймачів, й жодного обов'язку щодо повідомлення одним із наймачів, який бажає приватизувати займану ним кімнату (кімнати), інших наймачів, які займають інші кімнати, або отримання їх згоди, цим Законом не передбачено, отже законодавець підкреслив правовий статус кімнат у квартирах, де мешкають два і більше наймачів, як відокремленого самостійного об'єкту.

Згідно ч. 2 ст. 8 цього Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Крім того, відповідно до ст. 65-1 ЖК України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 приватизували 715/1000 частин квартири АДРЕСА_1 без її згоди, що є порушенням діючого законодавства, є безпідставними.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_3у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянтів є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилаються апелянти в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобов'язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_9відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

О.С.Комлева

Ю.І.Кравець