Справа № 265/4026/16-ц
Провадження № 2/265/69/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 квітня 2017 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Мельник І.Г.,

за участю секретаря Сгайдак Є.Л.,

представника позивача адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення незаконно придбаного майна, -

В С Т А Н О В И В:

11.07.2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення незаконного придбаного майна, а саме грошових коштів в сумі 21 427 гривень, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 318 гривень, а всього 21745 гривень, судовий збір 551,20 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що є фізичною особою підприємцем, самостійно шиє постільну білизну, яку потім продає на ринку «Привіз» Лівобережного району міста Маріуполя у своєму контейнері. У вересні 2015 року у неї була запланована операція, і щоб не закривати свою торгівельну точку вона домовилася з відповідачкою, за проханням останньої, щоб вона попрацювала замість неї. Перед тим, як відповідачка приступила до роботи, вони провели повну інвентаризацію товару, про що зробили записи кожен у свій зошит, наприкінці робочого дня вони фіксували прихід та виводили залишки. Не зважаючи на те, що вона стала помічати, що суми проданого товару були дуже маленькими, не мали змоги все зясувати, так як хворіла та перебувала на стаціонарному лікуванні.

09 грудня 2015 року вона одужала та разом з відповідачкою провела інвентаризацію наявного у контейнері товару, в ході якої була виявлена недостача товару на суму 19892 гривні, яку відповідачка визнала та пояснила, що кожен день забирала гроші з каси за проданий товар та витрачала на свої потреби.

11 грудня 2015 року відповідачка у присутності своєї матері та свідків написала розписку, що має перед нею борг в сумі 820 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 19892 гривні, який відповідачка зобовязалася повернути до 30 грудня 2015 року, однак до цього часу його не повернула.

Посилаючись на норми ст.1212 ЦК України просила стягнути з відповідачки вищезазначену суму з урахуванням ст.625 ЦК України, а саме індексу інфляції та 3% річних, всього на загальну суму 21745 гривень, а також витрати по судовому збору в сумі 551,20 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень.

04.04.2017 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути суму боргу в розмірі 820 доларів США, яку стягнути у гривневому еквіваленті на час розгляду справи, яка складає 22140 гривень, а також судовий збір в сумі 551,20 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1000 гривень.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 підтримала свої позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, додатково зазначала, що фактично відповідачка тимчасово працювала у неї в контейнері, як реалізатор, договору про повну матеріальну відповідальність вони не укладали, так як відповідачка працювала не офіційно на час її хвороби. Заробітну плату відповідачка за її згодою брала з каси сама 7% від проданого товару. Кожен з них вів окремий зошит, куди записувався товар, який за її проханням привозив її знайомий, а також реалізований та сума отриманих коштів та залишок. Однак в її зошиті підписи відповідачка не ставила. Саме відповідачка після проведеної інвентаризації написала розписку, однак гроші у визначений в розписці строк не віддала та вона вимушена була звернутися до правоохоронних органів із заявою про притягнення відповідачки до кримінальної відповідальності за крадіжку. Органи поліції у порушені кримінальної справи відмовили, про що винесли постанову, в якій зазначили, що між нею та ОСОБА_3 склалися цивільно-правові відносини та пропонували їй звернутися із позовом до суду, що вона і зробила. Просила задовольнити її позовні вимоги з урахуванням уточнених позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_1, яка діє на підставі договору про надання юридичних послуг, повністю підтримала у судовому засіданні доводи своєї довірительки та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 вдруге в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить, як направлені на її адресу повістки за останнім відомим місцем реєстрації (а.с.16; 18; 32; 52; 64), повідомлення через оголошення у газеті (а.с.37-39), так і надана телефонограма від 09.03.2017 року (а.с.100-101).

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердили той факт, що у період хвороби позивача відповідачка працювала у її контейнері та продавала її продукцію. Вони бачили, що ОСОБА_3 вела якісь зошит, щось в ньому записувала. Пояснювали, що коли ОСОБА_3 стала працювати у контейнері ОСОБА_2 у неї зявилися гроші, стала добре одягатися. Свідок ОСОБА_5 також пояснювала, що саме їй ОСОБА_3 здавала касу, яку вона через знайомого ОСОБА_2 передавала останній.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердив той факт, що за проханням ОСОБА_2 привозив товар ОСОБА_3, яка займалася його реалізацією. Саме він за час хвороби ОСОБА_2 за її проханням забирав гроші у ОСОБА_5, які їй передавала ОСОБА_3 за проданий товар, після чого передавав їх ОСОБА_2 Він звернув увагу на те, що торгівля у ОСОБА_3 була добра, товар у контейнері зменшувався, а грошей за реалізований товар було мало. Йому відомо, що ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вели зошити, куди записували товар, який надходив, який реалізовувався, прибуток та залишок.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили у судовому засіданні, що в їх присутності після проведення ОСОБА_2 інвентаризації ОСОБА_3 визнала недостачу та написала розписку про існування боргу в сумі 820 доларів США. Свідки зазначали, що торгівля велася у гривневому еквіваленті, розписка була написана в доларовому, в звязку з тим, що товар придбався саме за курсом долару.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, тому суд керуючись положеннями ЦПК України і Європейської конвенції з захисту прав і основоположних свобод, що регламентують розумні строки вирішення справи, з обговоренням думки учасників судового розгляду, вважав за необхідне, з метою запобігання зволікання, ухвалити рішення у відсутність відповідача у заочному порядку на підставі наявних в справі доказів, що вказують на права і обовязків сторін.

Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, вислухавши покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено у судовому засіданні між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично існували трудові правовідносини, що підтверджується поясненнями позивача ОСОБА_2 та показами наданими свідками ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, які зазначали, що ОСОБА_3 працювала у ФОП ОСОБА_2 у період з 01 вересня 2015 року по 10 груденя 2015 року і в наслідок здійснення нею торговельної діяльності виявилася недостача товарно-матеріальних цінностей.

Факт того, що ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем підтверджується наданим свідоцтвом та свідоцтвом платника єдиного податку, де зазначено про види її господарської діяльності роздрібна торгівля на ринках, місце проведення господарської діяльності Азовстальська ринок (а.с.5-6).

На підтвердження своїх пояснень в частині передачі ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2 товарно-матеріальних цінностей, позивачкою була надана копія зошиту, оригінал якого оглядався судом у судовому засіданні, в якому зазначений товар з його вартістю, який був переданий відповідачці на початок її трудової діяльності та який на протязі її роботи поступав до неї, зазначенням загальних сум продажу товару за кожен день її торгівлі, залишки та визначена загальна сума недостачі (а.с.69-97).

У судовому засіданні позивачка не оспорювала той факт, що договір про матеріальну відповідальність з відповідачкою не укладала, однак коли нею разом з відповідачкою була проведена інвентаризація і виявлена недостача, остання її визнала, про що написала розписку.

Згідно розписки від 11 грудня 2015 року, яка підписана ОСОБА_3 у присутності свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_6, остання зобов'язалась віддати ОСОБА_2 борг в сумі еквівалентній 820 доларів США до 30 грудня 2015 року (а.с.7).

Оригінал розписки ОСОБА_3 від 11 грудня 2015 року наданий до суду та долучений до матеріалів справи.

Позивачка у судовому засіданні вказувала, що в строки вказані в розписці відповідачка їй борг, який виник у разі недостачі, не повернула та вона вимушена була звернутися до правоохоронних органів із заявою. Однак, постановою від 14 червня 2016 року було закрито кримінально провадження за її заявою, у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с.67-68).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_2 посилаючись на ст..1212 ЦК України зазначала, що своїми діями ОСОБА_3, відповідач по справі, незаконно придбала її майно, а саме грошові кошти, причинив їй матеріальну шкоду з урахуванням уточнених позовних вимог у розмірі 22140 гривень, що еквівалентно 820 доларам США, на час постановлення рішення по справі.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до частини першої та другої статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Як зазначено у частині першою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що договір між сторонами не був достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, суд виходячи з доказів, які були надані позивачкою, які не оспорюють факт роботи відповідача, не спростовують відповідний факт здійснення торговельної діяльності, причетності до товарно-матеріальних цінностей позивача, а також враховуючи відсутні відомостей про спростування нестачею коштів, вважає, що відповідачка будучи матеріально відповідальною особою безпідставно набула майно, а саме грошові кошти у розмірі 22140 гривень, що еквівалентно 820 доларів США на час ухвалення рішення, за рахунок іншої сторони позивача, внаслідок чого в силу ст.1212 ЦК України зобовязана їх повернути.

Витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи (п. 2 ч. 3 ст.79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витратна правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах,в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення,іншою стороною,а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно з Договором про надання правової допомоги від 05.07.2016 року № 7М, адвокат ОСОБА_1 зобовязується надати ОСОБА_2 консультаційні та юридичні послуги по представництву її інтересів в суді за зазначеним позовом.

На підтвердження повноважень адвоката ОСОБА_1 суду були надані ордер від 05.07.2016 року на ведення справи за її позовною заявою та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 268 (а.с.19-21).

Також до суду була надана квитанція до приходного касового ордеру № 7М від 05.07.2016 року про сплату з боку ОСОБА_2 за консультаційні послуги, складання позовної заяви та представництво в суді позивача 1000 (одна тисяча) гривень.

Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, то судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу також підлягають задоволенню у повному обсязі, й з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 551,20 гривень, що підтверджується квитанцією, який, зокрема, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення незаконно придбаного майна, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти у розмірі 22140 (двадцять дві тисячі сто сорок) гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок, витрати на правову допомогу в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень, всього на загальну суму 23691 (двадцять три тисячі шестисот девяносто одна) гривня 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Орджонікідзевським районним судом місті Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя _____________________ Мельник І.Г.