АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року Банк звернувся із позовом до відповідача, на обґрунтування якого зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13 квітня 2010 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не виконує зобов'язань за кредитним договором, тому, позивач просив стягнути на свою користь із відповідача 46962,80 грн. заборгованості за кредитним договором, з яких: 4995,47 грн. заборгованості за кредитом, 36354,82 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2900,00 грн. заборгованості по пені та комісії за користування кредитом, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 2212,51 грн. штрафу (процентна складова) на підставі пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг та 1378,00 грн. судових витрат. (а.с.1-2)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено. (а.с.78-83)

В апеляційній скарзі позивач посилався на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не з'ясував обставин та доказів якими обґрунтований заявлений позов і дійшов помилкового висновку про відмову в позові.(а.с.85-88)

В судовому засіданні представник Банку - Штронда А.М. підтримав скаргу і просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 до суду не прибув, про час та місце розгляду справи був сповіщений направленням повістки на останню відому суду адресу та розміщенням оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 09 грудня 2017 року № 233(6102), тобто встановленим порядком про що у справі є докази. (а.с. 117-119, 123-126, 129-136)

Зважаючи на вимоги ч.ч. 6, 9 ст. 74, ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Не надано і доказів відкриття рахунку, видачі відповідачці банківської картки, строку дії останньої, доказів зарахування кредитних грошей на картку та заявленої Банком заборгованості.

Такий висновок об'єктивними доказами по справі не підтверджений, є припущенням та суперечить наявним у справі доказам, тому колегія суддів визнала його помилковим.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування.

Судом встановлено, що 13 квітня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, укладений договір складався із письмової заяви позичальника, Довідки про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів. (а.с.4-30)

Факт ознайомлення із умовами і тарифами кредитування, отримання відповідачем Довідки про умови кредитування, Умов і правил надання банківських послуг та тарифів банку за вищевказаним кредитним договором і згода відповідача на отримання банківських послуг, а відтак і укладення кредитного договору, підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 (а.с.4)

За п.п.2.1.1.5 - 2.1.1.5.14, 2.1.1.7.6, 2.1.1.12 вищевказаних Умов і Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мав погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії, пеню та штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. (а.с.7-30)

За п.п. 1.1.7.12 вищеназваних Умов, договір діє протягом 12 місяців с часу його підписання та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення договору він та вклад подовжується на такий самий строк. (а.с.18)

При цьому, у зв'язку із закінченням строку дії банківської картки виданої за договором від 13 квітня 2010 року Банк перевипустив та надав ОСОБА_1 банківські картки: № НОМЕР_2 від 11 квітня 2013 року терміном дії до квітня 2016 року, № НОМЕР_3 від 22 січня 2014 року терміном дії до жовтня 2017 року. Факт отримання цих карток ОСОБА_1 підтверджується наданими до суду доказами.(а.с. 141-142, 149-150)

Позивачем надані належно завірені копії вищевказаних документів.

За витягом з особового рахунку за період з 12 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_1 за отриманою ним кредитною картою неодноразово отримував від Банку кредитні кошти та частково погашав заборгованість, коли із 26 квітня 2013 року і до 30 вересня 2016 року та часу розгляду справи судом мав не погашену заборгованість. (а.с.94-96)

Право Банку надати кредит на визначених сторонами умовах підтверджується наданими до суду доказами, зокрема: ліцензією, довідкою про реєстрацію та Статутом. (а.с.34-36)

Вказані обставини отримання кредитної картки, грошей на вищевказаних Умовах і у вищевказаному розмірі, наявність непогашеної заборгованості перед Банком колегія суддів визнала встановленими.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що законодавством не виключається укладення договору на умовах які були запропоновані Банком та схвалені відповідачем ОСОБА_1 про що свідчить його підпис.

Відповідач не виконав зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість.

Обов'язок боржника сплатити 44250,29грн. заборгованості за кредитним договором, з якої: 4995,47 грн. заборгованості за кредитом, 36354,82 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 2900,00 грн. заборгованості по пені за користування кредитом, розрахунки такої заборгованості наведені позивачем, право кредитора вимагати повернення кредитних коштів передбачені і відповідають змісту Умов і Правил укладеного Банком і ОСОБА_1 договору карткового кредиту від 13 квітня 2010 року.(а.с.3-30, 138-150)

При цьому, наведені Банком розрахунки обґрунтовані наявними у справі доказами, в межах заявлених позовних вимог, враховано період порушення відповідачем умов договору і часткове погашення ним заборгованості.

Оскільки строк дії отриманих відповідачем ОСОБА_1 кредитних карток встановлений до квітня 2016 року та до жовтня 2017 року, а із зазначеним позовом Банк звернувся у листопаді 2016 року, строк позовної давності Банком не пропущений.

При цьому, колегія суддів враховує, що про розгляд справи районним судом відповідач ОСОБА_1 був повідомлений належним чином про що свідчить оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 13 травня 2017 року № 87 (5956), мав можливість, проте, в суді першої інстанції про застосування положень частини 4 ст. 267 ЦК України відповідач не заявляв, а суд апеляційної інстанції не вправі приймати таку заяву на стадії апеляційного розгляду. (а.с.69-72)

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 6-780цс15, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Оскільки відповідач не заявляв в районному суді про пропуск позивачем строку позовної давності як підставу відмови в позові, та між сторонами не було спору щодо договірного збільшення строку позовної давності, колегія суддів визнала помилковими посилання районного суду на правову позицію викладену у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14, від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 10 червня 2015 року у справі № 6-698цс15, від 01 липня 2015 року у справі № 6-757цс15, як підставу відмови в позові Банку в повному обсязі.

За положеннями п.п.1.1.5.32, 2.1.1.7.6 вищезазначених Умов цього Договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим Договором, Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту.(а.с.7-30)

Проте Банком не надано доказів іншого порушення позичальником вказаних умов Договору, окрім непогашення кредитної заборгованості, тому стягнення таких штрафів (500 грн. штрафу (фіксована частина); 2212,51 грн. штрафу (процентна складова)) разом із пенею за неналежне виконання грошового зобов'язання повернення кредиту свідчитиме про подвійну відповідальність боржника, тому позов в цій частині заявлених вимог задоволенню не підлягає.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, яка з огляду на положення ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами України.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують тому колегія суддів їх відхилила.

На підставі ст. 88 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача 1378 грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1515.80 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого підтверджується платіжними дорученнями. (а.с.37, 108)

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», задовольнити частково і стягнути на його користь із ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 - 44250 (сорок чотири тисячі двісті п'ятдесят) грн. 29 коп. заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2010 року, з якої:

- 4995 (чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 47 коп. заборгованості за кредитом;

- 36354 (тридцять шість тисяч триста п'ятдесят чотири) грн. 82 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом;

- 2900 (дві тисячі дев'ятсот) грн. 00 коп. заборгованості за пенею, в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», - 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. судового збору за розгляд справи районним судом та 1515 (одна тисяча п'ятсот п'ятнадцять) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Рішення набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова

Справа № 22-ц/796/10062/2017

Унікальний номер 755/16481/16-ц

Головуючий у першій інстанції - Катющенко В.П.

Доповідач Левенець Б.Б.