Справа № 581/144/17
Провадження № 2/581/81/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Кузьмінського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Мазур О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1,

про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

28 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із вказаним позовом.

Вимоги мотивує тим, що 12 липня 2006 року між банком та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку з неналежним невиконанням відповідачем зобовязань, станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 51112 грн. 54 коп., з яких: 4593 грн. 11 коп. заборгованість за кредитом, 40359 грн. 31 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3250 грн. 00 коп. - пеня та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2410 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова).

Сторони у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника. Відповідач подала заяву про розгляд справи за її відсутності та заперечення в якому зазначила, що з позовними вимогами вона не згодна в повному обсязі, умови договору вона не порушувала, кредитні кошти повернула вчасно, докази про її заборгованість позивач не надав. Вказує, що позивач пропустив встановлений законодавством строк позовної давності. Позивач мав право звернутися до суду з даним позовом не пізніше 12 липня 2012 року, тобто протягом трьох років з дня порушення. Щодо пені та штрафу то строк позовної давності встановлено один рік.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом оформлення заяви позичальника, яку підписала відповідач, було укладено договір про надання кредиту у розмір 8000 грн. 00 коп. зі сплатою за користування кредитом 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - до травня 2016 року.

На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року найменування позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк», а останній є правонаступником прав та обовязків першого.

Підписавши анкету-заяву позичальника, ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які складають Договір про надання банківських послуг.

Пунктами 3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Відповідно до:

пункту 6.5. Умов та правил надання банківських послуг, - клієнт зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором;

пункту 6.6. Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку клієнт зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку;

пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У порушення вищезазначених умов договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала.

За підрахунками банку станом на 31 січня 2017 року заборгованість ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору склала 51112 грн. 54 коп., з яких: 4593 грн. 11 коп. заборгованість за кредитом, 40359 грн. 31 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3250 грн. 00 коп. пеня та комісія, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2410 грн. 12 коп. - штраф (процентна складова).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступних положень закону.

Положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1049, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та на умовах, встановлених договором.

За змістом ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

За встановлених обставин суд приходить до висновку, що в порушення вимог вищеперелічених статей ЦК України та умов договору, ОСОБА_1 допустила заборгованість по кредитному договору, що в силу ст. 1048, 1049, 1050 ЦК України надає право в повному обсязі стягнути з боржника на користь кредитора неповернуту суму заборгованості за кредитним договором, нараховані відсотки, пеню та комісію.

Щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 вказаної норми Закону встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно з ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (штрафу, пені), накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За встановлених обставин застосовувати позовну давність до вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентам за його користування немає підстав, оскільки позов поданий в межах позовної давності, адже за матеріалами справи останній платіж відповідачем здійснено в липні 2014 року, а дія картки закінчилась у травні 2016 року. Натомість позовну давність необхідно застосувати до заборгованості за пенею, обмеживши її 1 роком, та стягнути з відповідача пеню у розмірі 1200 грн.

Крім того, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині стягнення штрафів, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності і їх одночасне застосування за порушення строків виконання грошового зобовязання по кредитному договору буде порушенням вимог ст. 61 Конституції України про заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів 500 грн. та 2410 грн. 12 коп. слід відмовити, так як стягнуто пеню.

Таким чином, позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, нараховані відсотки, пеню та комісію.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини вимог. Позов задоволено на 90% (51112 грн. 54 коп. 100%, 46152 грн. 42 коп. 90%), а значить витрати по сплаті судового збору становлять 1440 грн. (1600 грн. 100%, 1440 грн. 90%) та повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 10, 174, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість, що виникла станом на 31 січня 2017 року за кредитним договором № б/н від 12 липня 2006 року у розмірі 46152 грн. 42 коп., з яких: 4593 грн. 11 коп. заборгованість за кредитом, 40359 грн. 31 коп. заборгованість по процентам, 1200 грн. 00 коп. пеня та комісія.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1440 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Кузьмінський