Справа № 209/230/17
Провадження № 2/209/533/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2017 року м. Кам′янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Маслова Д.В.,

за участю секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до повноліття дітей; допустити рішення до негайного виконання у межах сум платежу одного місяця; стягнути на її користь витрати на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 травня 2003 року. Від шлюбних відносин вони мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкають разом із нею та знаходиться на її утриманні. З лютого 2015 року подружні стосунки з відповідачем припинені, він залишив сімю та виїхав за місцем своєї реєстрації. На теперішній час вони мешкають окремо один від одного. Відповідач ухиляється від своїх обов'язків та не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не опікується ними, хоча має можливість це робити. Відповідач працює, але відомостей про його доходи вона не має. Він нікому не зобовязаний сплачувати аліменти за рішенням суду. Його батьки мають самостійний дохід. Стан здоровя відповідача задовільний.

Позивач в судове засідання не з'явилася, письмово просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, письмово просив суд розглянути справу без його участі, надав письмові пояснення по суті позову, в яких зазначив, що дійсно з лютого 2015 року вони припинили з позивачем подружні стосунки, насамперед повязано це з відсутністю взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на життя, сімейні відносини та майбутнє. Їх спільні діти залишилися проживати разом з позивачем. Відповідач зазначає, що систематично передає кошти на утримання сина та доньки, купує їм речі, допомагає. Основною метою при наданні допомоги було і є утримання його діточок, яких він дуже цінує та які є для нього невідємною частиною його життя. Діти систематично перебувають з відповідачем, його батьками та родиною. Він завжди сам постійно бажає бути разом зі своїми дітьми, які в свою чергу також хочуть бути з батьком. Просить суд, прийняти до уваги його думку, оскільки дуже любить своїх діточок та завжди братиме участь у їх вихованні та утриманні.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін по справі на підставі наявних у ній даних і доказів, згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що сторони з 10 травня 2003 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис за №207 (а.с.7).

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які мешкаю разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, що визнано сторонами та підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, актовий запис за №628 (а.с.9) та актовий запис за №178 (а.с.10) відповідно, довідкою №400 від 26.01.2017 року, виданої Головою ЖБК-50 ОСОБА_5 (а.с.8) підтверджує проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з позивачем.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що відповідно до ст.180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Частинами 1, 2 ст.27 Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Верховною Радою України через прийняття Постанови №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено визнання державою права кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Виходячи з обставин справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, матеріальний стан батька, відповідач є фізично здоровою, працездатною особою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу.

За ч.1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, та не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Абзацом 4 п.48 постанови Пленуму Верховного Суду України від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем наданий суду договір від 24 січня 2017 року, укладений між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_1 про надання правової допомоги у вигляді оформлення позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в Дніпровський районний судм.Дніпродзержинська. Надана також довідка про вартість правової допомоги у розмірі 300 гривень. З наданих позивачем документів не вбачається розрахунку витрат на правову допомогу, не є такі документи доказом оплати відповідних сум, тому це є підставою для відмови у стягненні таких витрат із Відповідача.

При вирішенні питання щодо стягнення суми судового збору за подання відповідного позову, суд виходить із положень ч.3 ст.88 ЦПК України, в якій зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640,00 гривень на користь держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.180, 182, 183 СК України, ст.ст.3, 10, 61, 88, 158, 174, 212- 215, 367 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (інші відомості суду невідомі) на користь матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7 (інші відомості суду невідомі), на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня 2017 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на вказану дитину.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 (інші відомості суду невідомі) на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Маслов