Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Горківської сільської ради Запорізької області, третя особа: ОСОБА_5, про визнання розпорядження сільського голови про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 11 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про визнання розпорядження сільського голови про звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи його тим, що з 17 серпня

1992 року вона працювала на посаді директора Горьківського сільського будинку культури Якимівського району Запорізької області. З 29 жовтня 2015 року їй було видано 8 листків непрацездатності, у зв'язку із загостренням захворювання хребта (міжхребцева грижа).

Зазначала, що 09 квітня 2016 року, під час перебування на лікуванні в Запорізькій обласні клінічній лікарні, її чоловік отримав трудову книжку, згідно якої розпорядженням Горьківського сільського голови ОСОБА_5

№ 9 від 31 березня 2016 року вона була звільнена із займаної посади на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України за неявку на роботу більш ніж 4-х місяців внаслідок тимчасової непрацездатності. З вказаним записом у трудовій книжці вона ознайомилась 14 квітня 2016 року.

Враховуючи, що вона була відсутня на роботі з поважної причини, листки непрацездатності видані медично-експертною комісією, яка має право на видачу листків непрацездатності строком понад 4 місяці, а її звільнення відбулось без попередньої згоди профспілки, просила вважати поважними причини пропуску строку звернення до суду, поновити цей строк, скасувати розпорядження № 19 від 31 березня 2016 року про її звільнення за п. 5 ст. 40 КЗпП України, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від

11 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 04 жовтня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних у кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України відбулось без порушення встановленого порядку, оскільки з 28 жовтня 2015 року по день звільнення - 31 березня 2016 року, позивач безперервно перебувала на лікарняному, захворювання, внаслідок якого вона перебувала на лікарняному, не пов'язане з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, відповідачем отримано попередню згоду профспілкового органу на звільнення

ОСОБА_4, а тому звільнення позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України здійснено роботодавцем з дотриманням вимог трудового законодавства.

Даний висновок судів першої та апеляційної інстанцій є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, доказам, які містяться в матеріалах справи, та вимогам закону.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Враховуючи, що ОСОБА_4 була відсутня на роботі більше 4-х місяців внаслідок тимчасової непрацездатності, не пов'язаної з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, при цьому її захворювання не передбачає триваліший строк збереження місця роботи, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність у роботодавця права на її звільнення на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України. Крім того, враховуючи, що профспілковою організацією працівників Горьковської сільської ради і працівників Горьковського сільського будинку культури було надано попередню згоду на звільнення ОСОБА_4, яка була їх членом, відсутні підстави для висновку про порушення порядку звільнення позивача із займаної посади.

Доводи касаційної скарги, що ОСОБА_4 була членом профспілки клубних працівників, яка не надала свою згоду на її звільнення, є необґрунтованими та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій та матеріалами справи. Судами на підставі профспілкового квитка

НОМЕР_1, умов колективного договору та довідки про сплату

ОСОБА_4 профспілкових внесків, обґрунтовано встановлено, що остання була членом профспілки працівників Горьковської сільської ради і працівників Горьковського сільського будинку культури, яка 24 березня

2016 року надала згоду на її звільнення.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Суди попередніх інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, надали їм належну оцінку, вірно застосували норму права до спірних правовідносин, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від

11 серпня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від

04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун