Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1985/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Шевченко І. М.
Доповідач Гайсюк О. В.
У Х В А Л А

Іменем України

07.12.2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

Головуючого судді: Гайсюка О.В.

суддів: Голованя А.М.

Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Діманової Н.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_5, третя особа: нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницька Антоніна Василівна, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визнання договору іпотеки недійсним.

ОСОБА_3 зазначила, що 30.09.2005 року між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір про надання позичальнику ОСОБА_5 кредиту у сумі 37200 доларів США.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 30.09.2005 року між ОСОБА_5 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_5 передав Банку належну йому квартиру АДРЕСА_1.

На день укладення договору іпотеки в цій квартирі були зареєстровані ОСОБА_5, ОСОБА_7 та діти ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідок з ЖЕО №2 та лікувального закладу неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10.09.2004 року та по теперішній час проживає разом з батьком ОСОБА_5 в квартирі, що передана в іпотеку. Це житло є єдиним, що має батько для проживання сина.

Відповідно до анкети-заяви, яку надав 25.09.2005 року ОСОБА_5 до Банку для отримання кредиту, було зазначено, що ОСОБА_5 має двох неповнолітніх дітей та є неодруженим.

Посилаючись на те, що місцем проживання дитини, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з ким вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК) та на відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на вчинення правочину щодо квартири (ст.ст. 71,224 ЦК), а також на те, що правочин, який вчинено батьками не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (п.6 ст.203 ЦК), ОСОБА_3 просила визнати недійсним договір іпотеки від 30.09.2005 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.07.2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить це рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини справи, не надано належної оцінки доказам, що є у справі. На думку ОСОБА_3 висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Зокрема, зазначається, що суд не врахував анкету-заяву від 25.09.2005 року, яку ОСОБА_5 надав Банку і де зазначив, що він має двох неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник відповідача з доводами скарги не погодився.

ОСОБА_5 був повідомлений про час і місце розгляду справи через виконавчий комітет Кіровоградської міської ради відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК, але в судове засідання не з'явився.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за договором Іпотеки від 30.09.2005 року ОСОБА_5 у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 30.09.2015 року, а саме повернення кредиту у сумі 33600 доларів США у строк до 29.09.2015 року передав в іпотеку ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк» квартиру АДРЕСА_1.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог про визнання цього договору іпотеки недійсним, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено того, що права неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 укладенням 30.09.2005 року договору іпотеки між ОСОБА_5 і Банком були порушені.

ОСОБА_5, будучи батьком неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 під час посвідчення договору іпотеки приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В. 30.09.2005 року (а.с.31-33) підписав заяву на ім'я цього нотаріуса, в якій зазначив, що квартира АДРЕСА_1 в його особистій приватній власності, будь-яких прав щодо неї в інших осіб, у тому числі за договорами найму немає (а.с.40).

Крім того, суд правильно врахував те, що відповідно до ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується лише в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку» не містять норм, які б зменшували або обмежували права членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

У позовній заяві ОСОБА_3 зазначила, що її син ОСОБА_4 примусово виселений з квартири за актом державного виконавця від 12.11.2015 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, але Банком надана копія рішення Апеляційнго суду Кіровоградської області від 03.03.2016 року, яким зазначене рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.09.2013 року скасоване і ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_4 відмовлено. Отже, до цього часу права неповнолітнього ОСОБА_4 не є порушеними.

Суд дійшов правильного висновку про те, що сама по собі відсутність згоди органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки не може бути підставою для визнання цього договору недійсним, якщо житлові права неповнолітнього ОСОБА_4 не були порушені (ст.3 ЦПК України).

До того ж суд правильно взяв до уваги те, що Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року № 20/5 при посвідченні договорів відчуження нерухомості, договорів застави (іпотеки) надання довідок про реєстрацію осіб в жилих приміщеннях, які відчужувалися або заставлялися, до 01.01.2006 року, тобто до набрання чинності Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не вимагалося.

Наведене свідчить про те, що висновки суду відповідають обставинам справи, рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування чи зміни цього рішення відсутні.

Керуючись ст.307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: