Справа № 594/261/17
Борщівський районний суд Тернопільської області
у складі: головуючого Зушман Г. І.
з участю секретаря Кушнір Т.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Від нього поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився повторно.
Справа до судового розгляду призначалася два рази. Судова повістка, направлена відповідачу, повернулася з відміткою на конверті за закінченням терміну зберігання.
Вказана обставина потягла застосування ч. 3 ст.76 ЦПК України, якою передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.
В порядку вказаної норми процесуального права судова повістка про виклик відповідача в судове засідання на 12.04.2016 року вручена виконавчому органу місцевого самоврядування (Борщівській міській раді).
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.
Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг» та тарифів банку за обслуговування карткового рахунку, які розміщені в мережі інтернет, які разом становлять договір банківського обслуговування укладений між позивачем та відповідачем.
Вищезазначене підтверджується доданою до матеріалів справи копією заяви відповідача ОСОБА_1 про відкриття поточного рахунку від 26.09.2013 року, Умовами і правилами надання банківських послуг, з якими ознайомився та погодився відповідач, а також довідкою про розмір встановлених кредитних лімітів.
У відповідності до ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з п.3.2.1.1.3 «Умов та правил надання банківських послуг» кредит надається в обмін на зобовязання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди, а згідно з п. 3.2.1.2.3.4. вказаних умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобовязань, передбаченого умовами змінити умови кредитування та вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за кредитом в повному обсязі.
Відповідачем ОСОБА_1 не виконуються зобовязання за кредитним договором.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до умов ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом.
Згідно зі ст. 609 ЦК України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.
Проте, до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Частиною 3 ст. 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Відповідно до ст. 52 ЦК України фізична особа підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 04.12.2013 року у справі №6-125цс13, однією з підстав припинення зобовязань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобовязання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок ВСУ щодо застосування норми права, викладеного у його постанові, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Такий висновок, викладений у постанові ВСУ, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права.
За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідач у судове засідання не прибув, заперечень проти позову не подав.
Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню.
У відповідності до ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в сумі 1600,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.
На підставі вищенаведеного та ст.ст. 52, 526, 530, 609, 610, 639, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 224 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк 1600,00 грн. сплаченого судового збору.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем протягом десяти днів з дня отримання його копії через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: