Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/813/13-ц
Провадження № 2/321/2/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2017 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Цаплі Г.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення нікчемності заповіту,

В С Т А Н О В И В:

20 травня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до Михайлівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним (т. 1 а.с. 2-4). 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 було подано уточнену позовну заяву до ОСОБА_9, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення нікчемності заповіту (т.1 а.с.134-137). Позивач просить суд встановити нікчемність заповіту ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 від 21 лютого 2005 року, складеного із порушенням вимог щодо його форми, а саме відсутність особистого підпису особи-спадкодавця. Позов мотивований тим, що 21 травня 2011 року померла її бабуся - ОСОБА_10, після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок № 110 по вул. Запорізькій в смт. Михайлівка Запорізької області з надвірними спорудами та право на земельну ділянку під вказаним домоволодіння. Позивач вказує, що вона є спадкоємцем померлої за правом представлення внаслідок спадкової трансмісії після батька - ОСОБА_11, померлого 09 серпня 1998 року. При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини їй стало відомо, що в лютому 2005 року спадкодавець ОСОБА_10 склала заповіт на користь свого онука - ОСОБА_4, яким заповідала йому все належне їй майно. Іншими спадкоємцями померлої ОСОБА_10 є її дочка ОСОБА_7 та онука ОСОБА_8, які свої спадкові права у встановлені законом строки не реалізували. Після ознайомлення із заповітом у позивача виникли сумніви щодо особистого виконання підпису тексту ОСОБА_10, так як рукописний текст виконано без жодної помилки, каліграфічним почерком, який не був властивий померлій. В звязку з порушенням вимог щодо форми заповіту, а саме: відсутності особистого підпису спадкодавця, позивач просить суд встановити, що заповіт ОСОБА_10 на користь ОСОБА_4 є нікчемним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених в позові, та просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, але надав суду заяву по розгляд справи за його відсутності, просить відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав відповідності заповіту ОСОБА_10 вимогам одностороннього правочину, який власноручно підписаний заповідачем та відповідає волі померлої.

Третя особа приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа державний нотаріус Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Треті особи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав:

Судом встановлено, що 21 травня 2011 року померла ОСОБА_10, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно: житловий будинок № 110 по вул. Запорізька в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, земельна ділянка площею 0,60 га, розташована на території смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області по вул. Запорізька, 110, а також земельна ділянка площею 5,50 га, розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області.

ОСОБА_10 за життя було складено заповіт, посвідчений 21 лютого 2005 року нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за № 3-58. Згідно вказаного заповіту померла все належне їй майно заповіла ОСОБА_4.

ОСОБА_4 у встановлений ст.1270 ЦК України строк звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої 04 листопада 2011 року було відкрито спадкову справу № 169/2011.

14 листопада 2011 року позивачем ОСОБА_1 у нотаріуса м. Запоріжжя ОСОБА_12 складена заява про прийняття спадщини за правом представлення на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_10, яка була направлена на адресу приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5

Крім того, 22 грудня 2011 року позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_10, в задоволенні якої було відмовлено постановою приватного нотаріуса ОСОБА_5 від 29 грудня 2011 року в звязку зі складенням спадкодавцем заповіту не на користь ОСОБА_1

Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі ст.ст.1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст.ст.215 - 236 ЦК України. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

З положень ст.202 та ст.1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У відповідності до ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (яка діяла на момент посвідчення заповіту) зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом.

З аналізу, як загальних норм ЦК України, які стосуються недійсності правочинів, так і спеціальних норм даного кодексу щодо недійсності заповіту, вбачається, що нікчемний правочин є різновидом недійсного правочину, підстави недійсності нікчемного правочину встановлені нормами ЦК України та іншими законодавчими актами. Визнання нікчемного правочину (заповіту) недійсним в судовому порядку не вимагається. Позов про визнання правочину (заповіту) недійсним має бути пред'явлено заінтересованою особою. Оскільки в силу ч.2 ст.1223 та ч.4 ст.1254 ЦК України у випадку визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом, тому заінтересованими особами у даному випадку є спадкоємці за законом.

Заявляючи вимогу щодо визнання нікчемності заповіту з підстав не підписання його тексту заповідачем, позивач як на підтвердження вказаної обставини посилається, зокрема, на висновок спеціаліста ОСОБА_13 № 165 від 22 лютого 2013 року, відповідно до якого: підпис у графі підпис в копії заповіту ОСОБА_10 від 21 лютого 2005 року посвідченого нотаріусом пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрованого в реєстрі №3-58 виконаний не ОСОБА_10, а іншою особою (т.1 а.с.94-96).

Аналізуючи вказаний документ, суд не може прийняти його в якості належного і допустимого доказу, оскільки: по-перше, вказаний висновок отриманий з порушення порядку, встановленому законом, тому є недопустимим, з огляду на те, що він був зроблений 22 лютого 2013 року, тобто за декілька місяців до звернення позивача до суду з відповідним позовом 20 травня 2013 року; по-друге, висновок зроблений на підставі дослідження копії документу, а не його оригіналу; по-третє, обставини справжності підпису, мають бути підтвердженні певними засобами доказування, а саме висновком судової почеркознавчої експертизи (ст. 57, 59 ЦПК України); по-четверте, відповідні висновки спеціаліста спростовані висновками судово-почеркознавчих експертиз.

За клопотання сторони позивача, судом неодноразово призначалися судово-почеркознавчі експертизи.

Так, згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 1794-14 від 11 серпня 2014 року (т.2 а.с.84-91), рукописний запис «Приступа» в графі «Підпис заповіту» Заповіту від 21 лютого 2005 року, що знаходиться на аркуші № 90 Наряду нотаріально-посвідчених заповітів Пятої державної нот ареальної контори за 2005 рік виконаний самою ОСОБА_10; підпис від імені ОСОБА_10 в графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа» запис № 58 (сторінка 17) Реєстру нотаріальних дій Пятої держаної нотаріальної контори за 2005 рік - виконаний самою ОСОБА_10.

Згідно з висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи № 9460/10890 від 20 грудня 2016 року (т.4 ст.93-105), підпис від імені ОСОБА_10 в реєстрі № 3-1 для реєстрації нотаріальних дій Пятої Запорізької державної нотаріальної контори на 2005 рік («Номер нотаріальної дії» 58 від 21.02.2005), в графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа», - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_10. Питання про виконання ОСОБА_10 підпису від імені ОСОБА_10 в другому примірнику заповіту від 21 лютого 2005 року від імені ОСОБА_10, в рядку «підпис» - не вирішувалося з причин вказаних в дослідницькій частині висновку (не надання вільних зразків почерку ОСОБА_1Я.).

За змістом ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є беззаперечним доказом і оцінюється судом за правилами, установленими ст.212 ЦПК України.

Висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

Так, для проведення судових почеркознавчих експертиз, експертній установі було надано: оригінали заповіту і реєстру реєстрації нотаріальних дій, оригінал пенсійної справи ОСОБА_14, оригінал актового запиту про шлюбу, оригінал акут обстеження БТІ, оригінал заяви про видачу паспорту ОСОБА_10, оригінал книги реєстрації Сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Експертів було попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст.ст. 384, 385 КК України.

Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.1998 року № 53/5 передбачено, що під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо.

Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження) належить до компетенції експерта.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як розяснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 25 травня 1998 року № 15, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене і оцінивши висновки експерта № 1794-14 від 11 серпня 2014 року і № 9460/10890 від 20 грудня 2016 року, суд приходить до висновку, що дані висновоки відповідають встановленим вимогам чинного законодавства, є чітким та обґрунтованим, тому приймає їх в якості належних і допустимих доказів по даній справі.

Не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи доводи представника позивача, щодо ухилення відповідача ОСОБА_4 від проведення експертизи, шляхом подачі до суду заяви про втрату оригіналу першого примірника заповіту і відповідного не надання його експертам, оскільки експертам були надані як оригінал заповіту так і реєстр вчинення нотаріальних дій, що були предметом експертного дослідження.

За таких обставин суд вважає, що позивачем не надано і в ході судового розгляду не було здобуто належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_10 не підписувала заповіт.

Отже, як встановлено судом, при оформленні заповіту ОСОБА_10 були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем ОСОБА_10, що підтверджено висновками судових почеркознавчих експертиз № 1794-14 від 11 серпня 2014 року та № 9460/10890 від 20 грудня 2016 року, та посвідчений нотаріусом, зворотнього позивачем не доведено. Крім того, зміст ст.ст.207, 1235, 1241, 1248, 1254, 1307 ЦК України був роз'яснений ОСОБА_10 нотаріусом, про що є підпис заповідача. Заповіт до підписання прочитаний ОСОБА_10 і власноруч підписаний у присутності нотаріуса ОСОБА_6

Крім того, рішенням Василівського районного суду від 08 лютого 2013 року (а.с.14-15), що набрало законної сили, встановлено відсутність підстав для визнання заповіту ОСОБА_10 недійсним через складання його під впливом фізичного або психічного насильства, а також в звязку з не усвідомленням значення своїх дій та неможливістю керувати ними через стійкий розлад здоровя.

Таким чином, судом не встановлено порушення ч.2 ст.1247 ЦК України, ч.2 ст.45 ЗУ «Про нотаріат», п.157 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, щодо підписання заповіту особисто заповідачем. Як вбачається з матеріалів справи правочин підписано особисто заповідачем ОСОБА_10 у присутності нотаріуса ОСОБА_6

З урахуванням сукупності викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про встановлення нікчемності заповіту.

Керуючись ст.ст.209, 213-215, 218, 223, 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, державного нотаріуса Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про встановлення нікчемності заповіту відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_15