Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 325/205/17 Головуючий у 1-й інстанції:
Провадження № 22-ц/778/2035/17 Апалькова О.М.
Суддя-доповідач Бєлка В.Ю.

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Бєлки В.Ю.,

Суддів: Онищенко Е.А.

Воробйової І.А.

При секретарі Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 17 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він з 04.01.1981 року по 19.11.1982 року проходив службу на території Афганістану.

У 1981 році під час виконання службових обов`язків в Демократичній республіці Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 в період бойових дій отримав множинні вогнепальні осколкові вогнепальні поранення голови, лівої руки, спини, контузію головного мозку, що підтверджено висновком спеціаліста № 27 від 06.06.2013 року. Як наслідок, виникли шкіряні рубці у зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку: «стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді після травматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ступеня, прогресуючий, кризовий перебіг, з вираженим церебростенічним синдромом, розсіяною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, мне стичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю. Посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, з центральною вестибулярною дисфункцією ІІ-ІІІ ступенів, стійко вираженим цефалічним синдромом ГХ ІІ ступеня, кризового перебігу, ст.. 3, легенева артеріальна гіпертензія 2 ступеня ІХС. Стабільної стенокардії напруги, ФК ІІ, кардіосклерозу. СН ІІ А, зі збереженою фракцією викиду лівого шлуночка, ризик 4. Остеоартрозу великих суглобів (плечових) ПФС 1 ступеня. Спондільозу поперекового відділу хребта, з синдромом люмбалгії зліва, помірним больовим синдромом, хронічного рецидивуючого перебігу», що підтверджено військово-медичними та військово-обліковими документами.

Після проведення лікування зазначених поранень стан його здоров`я не покращився та він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.

Згідно висновку МСЕК серія 10 ААБ № 481174 від 24.09.2013 року йому вперше встановлена 3 група інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби з датою наступного огляду. Призначено медичне та санаторно-курортне лікування, протипоказана тяжка фізична праця, може працювати охоронцем, вахтером, черговим.

Згідно висновку МСЕК від 02.09.2014 року йому повторно встановлена 3 група інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби з датою наступного огляду. Призначено медичне та санаторно-курортне лікування, протипоказана тяжка фізична праця, може працювати слюсарем, сторожем, черговим.

Від отриманої травми у нього розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я у зв`язку з цим він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, відчуває глибинні страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування. Завдану моральну шкоду оцінює в 100 000 грн., яку просить суд стягнути з відповідача. Оцінюючи завдану йому моральну шкоду виходить з тривалості й глибини своїх душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я.

Рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 17 березня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Міністерство оборони України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій воно посилаються на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у 1981 році у Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_1 отримав поранення, йому встановлена третя група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Моральну шкоду має відшкодувати держава в особі Міністерства оборони України.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 04.01.1981 року по 19.11.1982 року проходив військову службу в Демократичній Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 , в складі діючої армії в період бойових дій.

У 1981 році при виконанні інтернаціонального обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_1 отримав чисельні поєднані вогнепальні осколкові поранення голови, лівої руки, спини, контузію головного мозку, наслідком яких розвинулись хвороби.

Згідно висновку МСЕК серія 10 ААБ № 481174 від 24.09.2013 року ОСОБА_1 вперше встановлена 3 група інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби з датою наступного огляду. Призначено медичне та санаторно-курортне лікування.

Відповідно до висновку МСЕК від 02.09.2014 року ОСОБА_1 повторно встановлена 3 група інвалідності, причина інвалідності захворювання, пов`язане з проходженням військової служби з датою наступного огляду. Призначено медичне та санаторно-курортне лікування, протипоказана тяжка фізична праця.

З витягів історії хвороби вбачається, що ОСОБА_1 страждає на болі в голові внаслідок ЧМТ у 1981 році, стійки залишкові явища перенесеної ЗЧМТ та інші захворювання.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Ураховуючи викладене, суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, але суд належної оцінки їх доводам не надали.

Крім того, суд не звернув увагу на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.

Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Також у порушення вимог п.2 ч.6 ст.130 ЦПК України про те, що якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суди належним чином не визначились із суб`єктом цивільно-правової відповідальності.

Діючим ЦПК України не передбачено право апеляційного суду залучати до участі у розгляді справи належного відповідача.

Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Крім того, відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, застосувавши Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд не звернули увагу на необхідність застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 17 березня 2017 рокупо цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення моральної шкодизалишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Дата документу Справа №