Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9905/15-ц Головуючий у 1-й інст. Бондарчук В. В.
Категорія 59 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Григорусь Н.Й., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів,

за апеляційною скаргою Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року,

встановила:

У серпні 2015 року Управління Пенсійного фонду України в м. Житомирі, правонаступником якого є Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - Управління), звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 35 596 грн. 04 коп. надміру виплачених коштів.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 20 квітня 1999 року відповідач звернулася із заявою про призначення пенсії за віком, в якій вказала, що пенсія з інших підстав чи від іншого відомства їй не призначалася. На підставі цієї заяви та доданих до неї документів Корольовським районним управлінням соціального захисту населення м. Житомира протоколом від 20 квітня 1999 року ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком. Згодом стало відомо, що відповідач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 03 лютого 1996 року отримує пенсію в разі втрати годувальника. За таких обставин позивач вважає, що ОСОБА_1, звертаючись за призначенням пенсії за віком, приховала той факт, що отримує іншу державну пенсію. Оскільки чинне законодавство не передбачає права одночасно отримувати різні державні пенсії, то сума пенсії, надміру виплачена внаслідок зловживань із боку ОСОБА_1, могла бути повернута останньою добровільно, але відповідач безпідставно отримані кошти не повернула.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Управління, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Зазначив, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, безпідставно послався на висновок судової почеркознавчої експертизи, оскільки останній не містив категоричного твердження про те, що підписи у графах заяви про призначення пенсії виконані не ОСОБА_1, а остання факту написання такої заяви не спростувала. На думку представника Управління, відповідач, подаючи 20.04.1999 заяву про призначення пенсії за віком, усвідомлювала вимоги закону щодо заборони отримання більше одного виду пенсії, недобросовісно приховала обставину отримання з 1996 року пенсії в разі втрати годувальника, а тому безпідставно отримала кошти, які підлягають стягненню з неї відповідно до ст.50 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та ст. 1166 ЦК України. Суд також, не звернув уваги, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 21 вересня 2013 року відносно ОСОБА_1 скасована ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2016 року. Окрім того, вважає, що покладання на позивача обовязку сплатити судовий збір суперечить вимогам закону, оскільки на момент звернення до суду з позовом Пенсійний фонд України та його органи були звільнені від його оплати.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 15.11.2016 рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2016 скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління 35596,04 грн. надміру виплачених коштів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.10.2017 зазначене рішення апеляційного суду скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За змістом ст. 6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, що діяла на момент подання ОСОБА_1 заяви про призначення пенсії від 20.05.1999), особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов'язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов'язку.

Механізм утримання надміру виплачених сум пенсій встановлено ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 1 якої передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, відтак, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 6-151цс13 від 22 січня 2014 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та з 03 лютого 1996 року отримує пенсію у разі втрати годувальника (а. с. 10). При цьому, протоколом Корольовського районного управління соціального захисту населення м. Житомира № 1686 від 20 квітня 1999 року (правонаступником, якого є Житомирське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) ОСОБА_1 із 12 березня 1999 року призначено також пенсію за віком (а. с. 7).

Розпорядженням управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира від 20 травня 2009 року було закрито особовий рахунок ОСОБА_1 з 01 червня 2009 року (а. с. 9). Переплата пенсії за віком з 12.03.1999 по 31.05.2009 склала 35596,04 грн. (а.с. 11,12).

Згідно вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 14 березня 2012 року ОСОБА_1 було засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 358 і ч. 2 ст. 192 КК України та присуджено стягнути з останньої на користь Управління Пенсійного фонду України в Корольовському районі м. Житомира заподіяну матеріальну шкоду у сумі 35596,04 грн. Проте ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 26 лютого 2013 року вказаний вирок було скасовано, а справу направлено прокурору м. Житомира для організації у справі додаткового розслідування (а. с. 52-57).

Із матеріалів справи також вбачається, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2016 року було скасовано постанову старшого слідчого СВ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_2 від 21 вересня 2013 року про закриття кримінального провадження (а. с. 60-61, 97).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 ст. 61 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом касаційної інстанції було зазначено, що на час ухвалення рішення апеляційним судом про задоволення позову у справі відсутній вирок, що набрав законної сили, який є допустимим доказом у цій справі, у звязку із чим суд касаційної інстанції вважав необґрунтованими висновки апеляційного суду про доведеність факту недобросовісності з боку відповідача (а.с. 162-164).

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При новому розгляді справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що за наслідками досудового розслідування кримінальне провадження №0001101 відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, 19.06.2014 закрите у звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 200-201).

Таким чином, під час розгляду справи факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 отриманих коштів у сумі 35596,04 грн., які є пенсійною виплатою, Управлінням не доведено, як і не доведено й наявності рахункової помилки, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у в задоволенні позову Управління у звязку із недоведеністю заявлених позовних вимог є законним і обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.

Згідно п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент предявлення позову, Пенсійний фонд України та його органи були звільнені від сплати судового збору. За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо безпідставного стягнення з позивача в дохід держави судового збору в сумі 1378 грн. є обґрунтованими, а судове рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням колегією суддів нового рішення про відмову у стягненні судових витрат.

Разом з тим, станом на момент подання ОСОБА_1 касаційної скарги (редакція Закону України «Про судовий збір» від 08.10.2016) Пенсійний фонд України та його органи не були звільнені від сплати судового збору, а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України з позивача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги в сумі 427,15 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2016 року у частині стягнення судових витрат з Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в сумі 1378 грн. скасувати, ухваливши у цій частині нове рішення про відмову у стягненні судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Житомирського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 427,15 грн. понесених нею судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: