Справа № 163/428/17
Провадження № 2/163/143/17
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

13 квітня 2017 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Костюк Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, -

в с т а н о в и в :

16 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом, у якому просив визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком, що знаходиться за адресою: смт.Головне, вул.Островського, 16А, Любомльського району Волинської області, та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що він є власником зазначеного житлового будинку. 29.01.1992 року його дочка ОСОБА_3 одружилась з відповідачем ОСОБА_2 та після реєстрації шлюбу, з метою спільного проживання подружжя, місце проживання останнього було зареєстровано за цією ж адресою. Однак 03.12.2013 року шлюб між дочкою та відповідачем в судовому порядку було розірвано та з цього часу останній у даному житлі не проживає, однак по сьогоднішній день залишається бути зареєстрованим у приналежному йому будинку.

Сторони в судове засідання не зявились.

Позивач ОСОБА_1 в канцелярію суду подав заяву про підтримання позову, розгляд справи у його відсутності та погодження з ухваленням судом заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив та будь-яких заяв чи клопотань з приводу розгляду справи не подав.

За таких обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідженими у справі доказами судом встановлено наступне.

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК №981943 від 18.03.2015 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.04.2017 року за №84772075 встановлено, що власником нерухомого майна, що знаходиться по вул.Островського, 16А, в смт.Головне Любомльського району Волинської області є ОСОБА_1.

Приналежність позивачу житлового будинку, розташованого за цією ж адресою, також доводиться копією довідки Головненської селищної ради Любомльського району Волинської області від 16.01.2017 року за №112.

Зазначеною довідкою також стверджено, що вулицю Островського в смт.Головне Любомльського району перейменовано на вулицю Червоної калини.

Згідно копії рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03.12.2013 року про розірвання шлюбу, дочка позивача ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 29 січня 1992 року по 15 грудня 2013 року.

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишня Островського), 16А, Любомльського району Волинської області, тобто у приналежному позивачу будинку, однак у даному житлі він не проживає з грудня 2013 року, про що свідчить копія будинкової книги та довідка Головненської селищної ради від 27.02.2017 року за вих.№30/2.13.

Копією довідки цієї ж селищної ради від 15.02.2017 року за вих.№299 стверджено, що відповідач ОСОБА_2, будучи зареєстрованим за вищевказаною адресою, з грудня 2013 року фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 більше трьох років не проживає в приналежному позивачу будинку.

За змістом ч.1 ст.319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 цього Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у п.39 постанови від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" розяснив, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Аналіз досліджених судом доказів свідчить про доведеність позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а саме, факту не проживання відповідача у приналежному йому житлі понад строк, визначений законом.

В той же час, відповідач своїм правом заперечувати позов не скористався, доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували поважність причин його відсутності за зареєстрованим місцем проживання суду не подав.

Вищенаведене у своїй сукупності свідчить про наявність обґрунтованих підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням за місцем його реєстрації.

Разом з тим, вимога позивача про примусове зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку до задоволення не підлягає, оскільки відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється компетентними державними органами на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття її з реєстрації. В разі відмови у знятті з реєстраційного обліку на підставі судового рішення, такі дії компетентного органу підлягають оскарженню за нормами адміністративного судочинства.

За викладених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

З огляду на прийняте у справі рішення, суд, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача понесені позивачем у справі судові витрати у вигляді судового збору в сумі 640,0 грн.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.319, 391, 405 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: смт.Головне, вул.Червоної калини (колишня Островського), 16А, Любомльського району Волинської області.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати в загальній сумі 640 (шістсот сорок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Любомльський районний суд Волинської області в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук