У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 грудня 2016 року в справі за позовом Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 грудня 2016 року у задоволенні позову Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України про визнання до ОСОБА_1, ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування службовим жилим приміщенням квартирою № 65 по вулиці Артеменка в місті Дубровиця, Рівненської області - відмовлено.

Вважаючи вказане рішення незаконним, через порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Луцький прикордонний загін Державної прикордонної служби України подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що Дубровицький районний суд дійшов хибного висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_1, ОСОБА_2 таким, що втратили право користування спірною квартирою, оскільки позивачем було надано достатні та переконливі докази, які вказують на те, що відповідачі не проживають у цій квартирі з 28 серпня 2013 року та не несуть витрати по її утриманню.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/410/2017 Головуючий у 1 інстанції : Оборонова І.В. Доповідач : Григоренко М.П.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 просила відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було доведено факт не проживання відповідачів протягом шести місяців у спірній квартирі, а також те, що останні не несуть витрати по утриманню цієї квартири.

Даний висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, наявним у справі доказам та ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.

Позивач не конкретизував належним чином у своїй апеляційні скарзі, які саме порушення були допущені судом першої інстанції, що призвело, на його думку, до ухваленням судом незаконного рішення у даній цивільній справі.

Інша оцінка обставин справи та трактування чинного законодавства, зазначені в апеляційній скарзі позивача, із вищевказаних мотивів на увагу не заслуговують.

По справі встановлено, що з моменту отримання спірної квартири, відповідачі весь час продовжують бути зареєстровані в ній та несуть витрати по її утриманню.

Та обставина, що після розлучення із ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_1 була вимушена деякий час проживати в іншому місці, ще не свідчить про автоматичне виникнення підстав для застосування статті 71, 72 ЖК України.

Суд першої інстанції вірно констатував у своєму рішенні, що позовні вимоги Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1, ОСОБА_2 є безпідставні та обґрунтовані правовими нормами, які стосуються виселення із службових приміщень, хоча фактично будь-яких вимог з даного приводу у встановленому порядку взагалі не заявлялись.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в звязку із чим рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 грудня 2016 року підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України відхилити.

Рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 28 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають право оскаржити ухвалу апеляційного суду та рішення суду першої інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_5