Дата документу 11.12.2017
Справа № 334/4495/17
Провадження № 2/334/2601/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйнікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту з реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку,

ВСТАНОВИВ :

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту з реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Позов обґрунтований тим, що позивачці на праві власності належить квартира №7, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька буд. 22.

Відповідач є сином позивачки, який зареєстрований у вказаній квартирі.

З жовтня 2014 року відповідач виїхав з особистими речами зі спірної квартири, але з реєстрації не знявся.

Просять визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою №7, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ладозька буд. 22; шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку за даною адресою.

Позивач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява представника позивача щодо слухання справи за відсутності позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України розглянути справу заочно.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

На підставі ст. 197 ч. 2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до довідки № 47, виданої ЖБК №268, ОСОБА_1 є членом житлово-будівельного кооперативу №268 «Весна-4» і їй належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

Запорізьке міжміське БТІ посвідчило те, що №7 в будинку 22 по вул. Ладозькій у м. Запоріжжя зареєстрована за ОСОБА_1 на праві особистої власності, про що внесений запис у реєстрову книгу №188 за реєстровим №34580.

Відповідно до свідоцтво про народження ОСОБА_1 є матірю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з актом про не проживання від 7 липня 2017 року ОСОБА_2 син позивачки не проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 з 4 жовтня 2014 року, особисті речі останнього відсутні.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сімї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач є власником квартири АДРЕСА_3.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідач є сином позивачки, і відсутній за місцем реєстрації більш 1 року, в звязку із чим втратив право на користування вказаною квартирою, що належить позивачці.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою чи оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вище вимог.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156, ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо усунення перешкоди у здійсненні права власності на жиле приміщення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та зняття його з реєстраційного обліку, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 79, 169, 197, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: відділ реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту з реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування квартири АДРЕСА_3.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в здійсненні права користування квартири АДРЕСА_3, шляхом зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у розмірі 640 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Ленінським районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, яку він може подати до суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку: апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особа, без участі якої було постановлено рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя О.М. Гнатюк