Справа № 522/5624/16-ц
Провадження номер 2/522/4743/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Північтранс», третя особа: ОСОБА_3, ПрАТ «Страхова компанія»ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 (надалі позивач-1) на праві приватної власності належить автомобіль DaewooMatiz номер кузова НОМЕР_1 р/н НОМЕР_2 (надалі Автомобіль). 16.11.2015 року, керуючи автобусом марки «МАЗ» р/н НОМЕР_3, не врахувавши дорожньої обстановки, не витримавши безпечного бокового інтервалу, водій ОСОБА_3 скоїв зіткнення з декількома автомобілями, в тому числі із автомобілем, належним ОСОБА_1. В результаті зіткнення автомобіль, належний позивачу зазнав ушкоджень, а пасажир автомобіля ОСОБА_4 (надалі позивач-2) отримала легкі тілесні ушкодження. З вищевикладених підстав позивачі неодноразово уточнювали позов та остаточно просили суд: стягнути з ПАТ «Північтранс» (Код ; Юридична адреса:65025, Одеська область, м. Одеса, 21-й кілометр Старокиївської дороги) на користь ОСОБА_1 (65005, АДРЕСА_1) суму завданих прямих збитків внаслідок пошкодження автомобілю у розмірі 56249,29 грн., втрат від інфляції у розмірі 4086.43 грн., 3 % річних у сумі 978 грн., суму витрат понесених на оформлення автомобілю у розмірі 9726 грн; позивач ОСОБА_4, просила суд стягнути з ПАТ «Північтранс» на її користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти у сумі 30000,00 грн.

Відповідач проти позову заперечував з тих підстав, що в частині відшкодування матеріальної шкоди висновки експертизи суперечать іншим письмовим доказам, а саме висновкам, викладеним в звіті автотоварознавчого дослідження, проведеного страховою компанією. На запитання суду чи визнає представник відповідача факт заподіяння збитків, представник відповідача відповів позитивно, однак на уточнююче запитання суду про те яку суму збитків відповідач визнає, представник відповідача відповів, що ПАТ «Північтранс» не визнає жодну суму збитків, оскільки на його думку відповідач не довів їх розмір. В частині відшкодування моральної шкоди відповідач також заперечував.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, які беруть участь у справі, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

У судовому засіданні встановлено, що постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 січня 2016 року по справі № 523/19239/15-п ОСОБА_3, який керував належним ПАТ «Північтранс» автомобілем та перебував з відповідачем у трудових відносинах , визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до пошкодження автомобілю, належного позивачу.

Цією ж постановою встановлено, що пасажир автомобіля Daewoo Matiz отримав тілесні ушкодження.

Позивач-2 внаслідок ДТП отримала легкі тілесні ушкодження, а саме забиття в області хрестця, забиття поясничного відділу, забиття мяких тканин теменної області, забиття черевної порожнини, нирок, що підтверджується довідкою з КУ ОКЛ № 1.

Ухвалою суду було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 2941 від 02.11.2016 року встановлено, що:

1. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Matiz номер кузова НОМЕР_1 р/н НОМЕР_2 на момент проведення експертизи складає 98441,97 грн.;

2. Ремонт автомобіля Daewoo Matiz номер кузова НОМЕР_1 р/н НОМЕР_2 вважається економічно обґрунтованим;

3. Ремонт автомобіля Daewoo Matiz номер кузова НОМЕР_1 р/н НОМЕР_2 є технічно можливим та автотранспортний засіб не вважається фізично знищеним;

4. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля складає 106249,29 грн. (в тому числі втрата товарної вартості 7807 грн.).

Згідно зі ст. 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до ст 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності; Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно з п. 1.6. методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства Юстиції та Фондом державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, поняття дійсної (реальної) вартості, що вживається у судовій практиці, за своїм змістом і числовим значенням рівнозначне поняттю ринкової вартості.

Відповідно до п. 2.3. Методики, вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Положеннями п. 2.4. Методики визначено, що вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п. 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

В пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Висновком судової автотоварознавчої експертизи, встановлено, що Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля складає 106249,29 грн. (в тому числі втрата товарної вартості 7807 грн.) при цьому, автомобіль не вважається фізично знищеним. З урахуванням розміру позовних вимог в частині відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобілю у сумі 56249,29 грн., які позивач просить стягнути з урахуванням факту часткового відшкодування суми збитку, завданого позивачеві за рахунок страхової виплати, суд вважає за необхідне задовольнити ці вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 збитки, завдані позивачу внаслідок пошкодження автомобілю в сумі 56249,29 грн.

Крім того, позивачем підтверджені витрати на зовнішнє оформлення автомобілю у розмірі 9726 грн., які також підлягають стягненню з відповідача.

При цьому суд відмовляє позивачу в частині позову про стягнення з відповідача втрат від інфляції склали 4086.43 грн., та суми 3% річних яка розрахована ним у розмірі 978 грн., оскільки згідно з п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

Суд також приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди з наступних підстав:

Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлений факт заподіяння позивачеві ОСОБА_4 фізичних ушкоджень, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, майнові наслідки якої законом покладено на відповідача. Суд, оцінюючи глибину та тривалість фізичних страждань потерпілої, враховуючи ухилення відповідача від виконання свого обовязку відшкодувати потерпілій немайнову (моральну) шкоду, приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині в повному обсязі та вирішив стягнути з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_4 відшкодування немайнової (моральної) шкоди у сумі 5 000, 00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 23,1188, 1187, 1191,1192 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПАТ «Північтранс», третя особа: ОСОБА_3, ПрАТ «Страхова компанія»ПЗУ Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково

Стягнути з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 65 975,29 гривень.

Стягнути з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 5 000,00 гривень.

Стягнути з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 551,20 гривень.

Стягнути з ПАТ «Північтранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5499,2 гривень.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя 14.12.2017