АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2026/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 7 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський міський земельно-кадастровий центр», треті особи: Черкаська міська рада, реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції Черкаської області про визнання поділу земельної ділянки недійсним, скасування рішення міської ради та державної реєстрації прав на земельні ділянки, передані у власність та оренду, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» про визнання поділу земельної ділянки недійсним, скасування рішення міської ради та державної реєстрації прав на земельні ділянки, передані у власність та оренду.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що житловий будинок по вул. Максима Кривоноса, 13, м. Черкаси належить на праві власності позивачу (107/200), ОСОБА_6 (37/100) та ОСОБА_7 (19/200).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.11.1957 року № 1507 за домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м., загальна площа по фактичному користуванню 1778 кв.м. Під час розгляду цивільної справи № 712/11564/14-ц за позовом ОСОБА_6 про поділ житлового будинку позивач дізнався, що рішенням Черкаської міської ради № 4-396 від 20.12.2013р. ОСОБА_6 надана у власність земельна ділянка 370 кв.м та 288 кв.м в оренду на 5 років, всього 658 кв.м.

ОСОБА_7 вважав, що дане рішення прийнято з порушенням положень чинного законодавства та його права на користування земельною ділянкою внаслідок введення його в оману при нотаріальному посвідченні заяви про поділ земельної ділянки від 05 вересня 2012 року, при приватизації відповідачка безпідставно збільшила розмір належної їй ділянки за рахунок позивача.

Позивач просив суд:

- визнати недійсним розподіл земельної ділянки площею 1771 кв.м. за адресою: м.Черкаси, вул. М.Кривоноса, 13 розробленою ДП «Міський земельно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» згідно з нотаріально посвідченою заявою від 05.09.2012 року,

- скасувати рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року № 4-396 «Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність та оренду ОСОБА_6 по вул.Максима Кривоноса,13»,

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0370 га, кадастровий номер :03:004:0228, зареєстровано реєстраційною службою Черкаського обласного управління юстиції Черкаської області за ОСОБА_6, реєстраційний номер 01 від 17.04.2014 року;

- скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0288 га кадастровий номер :03:004:0229 зареєстрованою службою Черкаського обласного управління юстиції Черкаської області за ОСОБА_6, реєстраційний номер 01 від 23.04.2014 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 01 серпня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У квітні 2017 року позивач подав доповнення до позовної заяви, а саме доповнивши вимогами:

визнати недійсним технічний паспорт на житловий будинок № 13 по вул.. М.Кривоноса м. Черкаси виготовлений КП «Черкаське обласне обєднане бюро» від 31.08.2015 р. ( зі змінами від 02.11.2015 р.) та зобовязати бюро внести відповідні зміни до інвентарної справи № 3274;

- покласти судові витрати на відповідача.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним розподіл земельної ділянки площею 1771 кв.м. за адресою: м. Черкаси, вул. М.Кривоноса, 13, посвідченого приватним нотаріусом ЧМНО ОСОБА_9 від 05.09.2012р. № 6025-6027.

Скасовано рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013р. № 4-396 «Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність та в оренду гр. ОСОБА_6 по вул. М. Кривоноса, 13».

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0370 га ( кадастровий номер :03:004:0228) зареєстрованого реєстраційною службою Черкаського обласного управління юстиції за ОСОБА_6, реєстраційний номер 01 від 17.04.2014р.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,02888га ( кадастровий номер :03:004:0229) зареєстрованого реєстраційною службою Черкаського обласного управління юстиції за ОСОБА_6, реєстраційний номер 01 від 23.04.2014р.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 121,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 121,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвали нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Заслухавши доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення, що переглядається відповідає зазначеним вимогам.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції прийшов до висновку, що зміст спірної заяви, про розподіл земельної ділянки посвідченої нотаріально від 05.09.2012 року та рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року №4-396 «Про передачу земельних ділянок безоплатно у власність та в оренду громадянці ОСОБА_6 по вул. М.Кривоноса, 13» суперечить нормам Земельного кодексу України, зокрема ст.ст. 12, 88, 116 ЗК України, а тому підлягає визнанню недійсним правочин, нотаріально посвідчений 05.09.2012 року за № 6025-6027 про розподіл земельної ділянки та підлягає скасуванню рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року №4-396 та державної реєстрації прав на земельні ділянки площею 0,0370 га та площею 0,0288 га.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 є співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: вул. М. Кривоноса, 13 у місті Черкаси.

При розгляді справи було встановлено, що в 1957 році під дане домоволодіння було виділено земельну ділянку площею 600 кв. м. в постійне користування.

Спільна часткова власність на домоволодіння виникла в звязку з даруванням на підставі договору дарування від 26.07.1967р. ОСОБА_10 37/100 частину ОСОБА_11, спадкоємцем якого є ОСОБА_6 На підставі договору дарування від 24.12.1970р. ОСОБА_10 19/100 частини подарував ОСОБА_12, спадкоємцями якої по 19/200 є ОСОБА_7 та ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_10 належну йому 11/25 (або 44/100) частину домоволодіння успадкував позивач ОСОБА_7.

Таким чином, власниками домоволодіння є позивач ОСОБА_7 у частці 107/200 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.07.1998 року та свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р., ОСОБА_6 - 37/100 частини будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2004р., відповідач ОСОБА_8 19/200 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.07.2003р.

При набутті права власті на частину будинку у 1998 році позивачем ОСОБА_7 право на користування земельною ділянкою регулювалося ч. 2 ст. 30 ЗК Української РСР, згідно якого при переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

У 2003 і 2004 роках при набутті права власності на частини житлового будинку ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_7, набули право користування земельною ділянкою згідно ст. 120 ЗК України, відповідно до якої при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Отже, вбачається, що з набуттям права власності на будинок власники набували права на користування земельною ділянкою в межах загальної площі 600 кв.м. При розгляді справи сторони погодилися, що фактично з 1957 року вони користувалися земельною ділянкою площею 1778 кв.м., тож, щодо площі земельної ділянки 1178 кв.м. органом місцевого самоврядування не приймалось рішення про її вилучення чи надання у користування іншим землекористувачам.

Згідно до п. б та п. в статті 12 ЗК України передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі(на місцевості).

25.04.2012р. ОСОБА_6 звернулась до Черкаської міської ради з заявою про надання земельної ділянки площею 370 кв.м у власність та в оренду 288 кв.м по вул.М.Кривоноса,13, м.Черкаси. Рішенням Черкаської міської ради № 3-975 від 14.06.2012р. наданий дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки загальною площею 658 кв.м. Проект землеустрою щодо відведення ділянки розроблений ДП «Міський земельно-кадастровий центр» ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» (ліцензія АГ № 579525 від 24.02.2012р.).

06.07.2012р. акт визначення та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_6 по вул.М.Кривоноса,13, м.Черкаси підписаний суміжними землекористувачами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, відповідно до вказаного акту межові знаки співпадають з існуючою огорожею, суміжні землекористувачі претензій при встановленні меж земельної ділянки не заявляють.

05.09.2012р. приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 посвідчено заяву ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_14, яка діяла в інтересах ОСОБА_8. Відповідно даної заяви підписанти надали згоду на визначення і погодження розміру земельної ділянки по вул.Максима Кривоноса,13 загальної площі 1771 кв.м, з них площа земельної ділянки ОСОБА_6 - 658 кв.м, площа земельної ділянки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 1113,0 кв.м., що зареєстровано у реєстрі за № 6025-6027.

Вбачається, що даною завою було погоджено межі земельної ділянки загальною площею 1771 кв. м. Проте, як вбачається із матеріалів справи тільки 600 кв.м. з цієї площі у 1957 році були виділенні під домоволодіння вул. Максима Кривоноса,13 та перебувала у спільному користуванні власників домоволодіння.

Колегія суддів не може прийняти до уваги позицію апелянта про безпідставне застосування судом положень ст. 88 ЗК України, оскільки ст. 87, 88, та 89 ЗК України регулюють виникнення права спільної часткової та спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є співвласниками жилого будинку, тобто будинок перебуває у спільній часткові власності сторін, а земельна ділянка відповідно до матеріалів справи перебуває у їх спільному користування без визначення часток кожного.

Ст. 88 ЗУ України регулює правовідносини щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, а ст. 89 ЗК України правовідносини щодо права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласників жилого будинку.

Так, відповідно до положень ст. 89 ЗК України земельна ділянка співвласників жилого будинку може перебувати у їх спільній сумісній власності. Частинами 4 та 5 вказаної статті встановлено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Розмір земельних часток кожного із співвласників жилого будинку щодо земельної ділянки, яка рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15 листопада 1957 року була виділена під будинок № 13 по вул.. М. Кривоноса в м. Черкаси, співвласниками не визначався, і даний факт сторонами не заперечується.

Рішенням Черкаської міської ради від 20.12.2013 року № 4-396 ОСОБА_6 по вул.Максима Кривоноса,13 земельна ділянка площею 0,0370 га надана у власність, кадастровий номер :03:004:0228, земельна ділянка площею 0,0288 га надана в оренду на пять років кадастровий номер :03:004:0229.

На підставі свідоцтва про право власності від 17.04.2014р. здійснена державна реєстрація вказаної ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.04.2014р.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що співвласники домоволодіння мають право на встановлення порядку користування або розподіл земельною ділянкою площею 600 кв. м., що була виділена під будинок у 1957 році у відповідності до чинного законодавства. Щодо іншої частини земельної ділянки площею 1178 кв.м., яка відноситься до земель комунальної власності, то в матеріалах справи відсутні дані про те, що вона була виділена в спільне користування співвласників даного домоволодіння чи окремо комусь із ним.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява від 05.09.2012р., яка була посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13, про погодження розподілу земельної ділянки, частина якої не виділялась в користування даним особам, суперечить чинному законодавству. Тому дана заява не може бути підставою для настання юридичних наслідків.

Оскільки заява про погодження розподілу земельної ділянки визнана судом недійсною, то дане є підставою для скасування рішення Черкаської міської ради від 20.12.2013 року про передачу у власність та оренду земельні ділянки ОСОБА_6, та реєстрацію права власності на ці земельні ділянки.

Доводи апелянта, що Черкаська міська рада є третьою особо у справі, а тому вимога про скасування рішення міської ради та державної реєстрації не могла бути задоволена, не може бути прийняте до уваги, оскільки це не є перешкодою для скасування незаконного рішення державного органу, що спричинило настання юридичних наслідків, а саме передачу землеволодіння з власності громади міста у власність та оренду фізичної особи. Крім того, представник Черкаської міської ради приймав участь у розгляді даної справи, був обізнаний про наявність даного спору і рішенням суду обов»язку, щодо вчинення чи утримання від вчинення будь-яких дій Черкаською міською радою, на останню не покладено.

Колегія суддів також не може прийняти до уваги твердження апелянта про відсутність факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача та про те, що рішенням суду фактично захищені права міської ради, яка про це не заявляла, оскільки позивач є співвласником спірного жилого будинку і спірна земельна ділянка була передана та перебуває в користуванні всіх співвласників, в тому числі і позивача.

Що стосується позиції представників апелянта про неможливість визнання заяви співвласників щодо визначення і погодження площі земельної ділянки від 05 вересня 2012 року, так як вона не є правочином і нотаріусом фактично посвідчувались справжність підписів учасників заяви, то рішенням суду визнано недійсним розподіл земельної ділянки площею 1771 кв.м. за адресою: м. Черкаси, вул. М.Кривоноса, 13, що не є підставою для висновку про неправильність обраного позивачем способу захисту порушених прав та інтересів в розумінні ст. 16 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки в ході розгляду апеляційної скарги не були встановлені порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8, Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкаський міський земельно-кадастровий центр», треті особи: Черкаська міська рада, реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції Черкаської області про визнання поділу земельної ділянки недійсним, скасування рішення міської ради та державної реєстрації прав на земельні ділянки, передані у власність та оренду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий :

Судді :