Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №331/315/17 Головуючий у 1-й інстанції: Світлицька В.М.
Провадження №22-ц/778/4258/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про витребування безпідставно набутого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що 12 січня 2015 року з його вини сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний відповідачеві автомобіль отримав механічні пошкодження. На відшкодування майнової шкоди того ж дня він сплатив потерпілому 19 300 грн., а останній пообіцяв йому після отримання страхового відшкодування повернути вказані кошти, про що написав відповідну розписку. У лютому 2015 року ПАТ «Страхова Група «ТАС» сплатила ОСОБА_4 страхове відшкодування, проте останній відмовляється повернути безпідставно отримані кошти. Посилаючись на зазначені обставини, просив суд на підставі ст.ст.1212, 1214, 625, 1048 ЦК України витребувати у ОСОБА_4 безпідставно набуте майно - грошові кошти у розмірі 19 300,00 грн. з нарахованими процентами за час користування ними в розмірі 8 228,09 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 10 574,47 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 1140,55 грн., що разом становить 39 243,11 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2017 року позов задоволено. Витребувано у ОСОБА_4 безпідставно набуте майно - грошові кошти у сумі 19 300,00 грн. з нарахованими процентами за час користування ними в розмірі 8 228,09 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 10 574,47 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 1 140,55 грн., що разом становить 39 243,11 грн., шляхом стягнення зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 39 243,11 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_4 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Відповідач зазначає, що сплачені ОСОБА_3 19 300 грн. не безпідставно набуте майном, а грошова компенсація завданої йому майнової шкоди. На ремонт пошкодженого автомобіля він витратив 19 398 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актом виконаних робіт. На думку ОСОБА_4, суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.625, 1048,1212 ЦК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що майнова шкода, завдана ОСОБА_4 з вини ОСОБА_3 відшкодована страховиком, а тому кошти, отримані потерпілим від винуватця ДТП на ремонт пошкодженого автомобіля, є безпідставно набутим майном, яке підлягає поверненню з урахуванням відсотків за курсом НБУ за весь час користування чужими грошима, 3% річних і інфляційних втрат.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Встановлено, що 12 січня 2015 року позивач ОСОБА_3, керуючи автомобілем моделі ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1, не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки AUDI А6, д.н. НОМЕР_2, який належить водію ОСОБА_4, відповідачу у цій справі, чим порушив п. 13.1 Правила дорожнього руху. Постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 січня 2015 року ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.84).

В той же день 12 січня 2015 р. ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 на ремонт пошкодженого автомобіля 19 300,00 грн., що підтверджується відповідною розпискою, в якій потерпілий зазначив, що розмір завданої майнової шкоди становить 19 300 грн. і що він зобов'язується повернути ОСОБА_3 всю суму, отриману від страхової компанії (а.с.7).

Винуватець ДТП ОСОБА_3 того ж дня також склав розписку, в якій зазначив, що сторонами погоджено розмір майнової шкоди, яка становить 19 300 грн. Гроші він сплатив у повному розмірі, ніяких претензій до виплати завданої з його вини шкоди він не має. В подальшому зобов'язується не турбувати ОСОБА_4 з приводу страхових витрат (а.с.65).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПАТ «Страхова Група «ТАС», відповідно до страхового акту № 3726Р/08/2015 від 25.02.2015 року, ДТП, що сталося 12.01.2015 р. за участю страхувальника ОСОБА_3 і ОСОБА_4, визнано страховим випадком, сума страхового відшкодування становить 7 792, 57 грн. Як зазначено у листі ПАТ «Страхова Група «ТАС» від 25.02.2015 р.№1115, адресованому потерпілому ОСОБА_4, сума страхового відшкодування 7 792,57 грн. буде перерахована на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування (а.с.76-78).

Даних про те, що сума страхового відшкодування зарахована на банківський рахунок потерпілого матеріали справи не містять.

Відповідно до акту виконаних робіт №15/101 від 20 лютого 2015 року вартість робіт (послуг) з ремонту належного ОСОБА_4 автомобіля без ПДВ становить 19 398 грн. (а.с.64).

У січні 2016 року ОСОБА_3 позивався до ОСОБА_4 і просив про стягнення в порядку ст.1046 ЦК України 19 300 грн. боргу, проте рішенням Жовтневого районного суду від 11 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року, у задоволенні позову йому було відмовлено (а.с.6-12).

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з відшкодування майнової шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, і що 19 300 грн. - кошти, сплачені винуватцем ДТП на відшкодування такої шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають з обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на зазначене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов'язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика та одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Такий правовий висновок Верховний Суд України висловив у постанові від 20 січня 2016 року.

Аналіз фактичних обставин справи і зібраних у справі доказів свідчить про те, що між сторонами у справі виникли деліктні правовідносини, а тому кошти, добровільно сплачені винуватцем ДТП ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4, є відшкодуванням майнової шкоди. При визначені способу відшкодування майнової шкоди сторони узгодили її розмір. В розписці, складеній ОСОБА_3 12.01.2015 р., останній зазначив, що будь-яких претензій до виплати заподіяної їм шкоди він не має, з приводу подальших страхових витрат зобов'язується не турбувати ОСОБА_4

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції про те, що вказані кошти є безпідставно набутим майном, не відповідає вимогам закону і суперечить фактичним обставинам справи.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною другою статті 1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Зі змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Отже, сутність зобов'язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Як вбачається із акту виконаних робіт, на відновлення пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 було витрачено 19 398 грн., що перевищує суму страхового відшкодування.

Виплата страхового відшкодування на користь потерпілого після добровільного відшкодування винуватцем ДТП майнової шкоди не змінює характеру правовідносин сторін і не трансформує визначену за взаємною згодою суму відшкодування у безпідставно набуте майно.

Не виконання потерпілим взятого на себе у розписці від 12 січня 2015 року зобов'язання повернути ОСОБА_3 всю суму страхової компенсації не свідчить про те, що сплачені винуватцем ДТП кошти на відшкодування майнової шкоди були набуті потерпілим поза межами правової підстави.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанцій на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

На підставі ст.88 ч.5 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягають стягнення понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції в загальній сумі 606,33 грн.

Керуючись ст. ст.303,307,309,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 жовтня 2017 року по цій справі скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування безпідставно набутого майна залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції в загальній сумі 606,33 грн. (шістсот шість гривень 33 коп.)

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: