Справа №442/8247/16-ц
Провадження №2/442/872/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

при секретарі - Нестір А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 3455,37 доларів США, що за курсом 26,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.11.2016 року складає 90012,39 грн. за кредитним договором №Е/V 2469 від 08.02.2007 року та договором про видачу траншу №Е/V 2469/4 від 01.09.1008 року, яка складається з наступного: 3105,37 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 350 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.02.2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Е/V 2469 та 01.09.2008 року договір про видачу траншу № Е/V 2469/4, на підставі яких остання отримала кредит в розмірі 7700 доларів США на термін до 20.08.2010 року та зобовязалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання вищевказаного зобовязання між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки. ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобовязань не виконала, а тому станом на 18.11.2016 року у неї виникла заборгованість на загальну суму 20253,83 доларів США.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримала, додатково суд пояснила, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропертовська від 17.05.2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 117694,70 грн., проте вказана сума відповідачем не сплачена, а тому у нього утворилась спірна заборгованість за кредитом. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Кредитодавець на свій розсуд вимагає від боржника погашення лише частини заборгованості за кредитом, а саме: відсотків за період з 21.02.2014 року по 18.11.2016 року. Зазначає, що строк позовної давності на підставі кредитної угоди збільшено до 5 років та такий було перервано частковим погашенням відповідачкою сплатою процентів 17.03.2015 року в розмірі 5,72 грн. З таких підстав просить позов задоволити.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов заперечила через його безпідставність. Зазначила, що її довіритель жодних оплат, в тому числі й на сплату процентів, по даному кредитному договору не здійснювала з грудня 2009 року, а тому твердження позивача про сплату процентів в березні 2015 року є надуманими. Відтак просить в задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності.

Представник відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_6 в судовому засіданні позов заперечила, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з даним позовом, а тому просить в задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що 08.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Е/V 2469 та 01.09.2008 року договір про видачу траншу № Е/V 2469/4, на підставі яких остання отримала кредит в розмірі 7700 доларів США на строк до 20.08.2010 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_1 взятих на себе вищевказаних кредитних зобовязань, між позивачем та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договори поруки.

У відповідності до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

21.06.2012 року державним виконавцем Куць В.І. відділу державної виконавчої служби Самбірського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №33141924 з виконання виконавчого листа №2-5072/2011 від 29.02.2012 року, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська про стягнення солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 суму заборгованості в розмірі 117694,70 грн.

Як сторонами визнано і не заперечується на підставі кредитної угоди №Е/V 2469 від 08.02.2007 року термін позовної давності збільшено до 5 років.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У ст.ст.256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в 3 роки.

У ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Зі змісту ст.261 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року дано розяснення, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачем пропущено встановлений законом шестимісячний строк позовної давності звернення до суду до поручителів з вимогою про погашення боргу.

У ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги представлений Банком розрахунок як доказ, зокрема на підтвердження переривання строку позовної давності, оскільки такий заперечується відповідачем та такий не підтверджений іншими доказами (у ньому відсутній підпис боржника про сплату коштів на погашення процентів, не надано платіжного доручення про здійснення сплати процентів від 17.03.2015 року).

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи з вищенаведеного, та заяви відповідачів про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що досліджуючи надані сторонами докази, суд критично ставиться до представленого позивачем «Кредитное соглашение № Е/V 2469», оскільки такий складений російською мовою.

У ч.1 ст.14 Закону України "Про засади державної мовної політики" встановлено, що судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовамчастини третьої статті 8 цього Закону, за згодою сторін суди можуть здійснювати провадження цією регіональною мовою (мовами).

Згідно з ч.3 ст.14 вказаного Закону сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, у разі необхідності, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_6 України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", відповідно до вимог статті 7 ЦПК (1618-15) суд має забезпечити при розгляді справи здійснення цивільного судочинства державною мовою, складання судових документів лише державною мовою, незалежно від клопотання учасників процесу. ЦПК не зобов'язує суд перекладати складені ним судові документи чи посвідчувати їх в разі здійснення перекладу іншими особами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Суддя О.В. Крамар