Категорія 47Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Медяного В.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Сніжко О.А.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 - ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, за участю третьої особи без самостійних вимог ДП «Поділлягеодезкартографія» про визнання частково незаконним та скасування рішення Вінницької міської ради, визнання недійсним державного акту, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2014 року ОСОБА_9 звернулась у суд з зазначеним позовом.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 вересня 2015 року, залучено до участі у справі правонаступника позивача - ОСОБА_2, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_9.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 є власником 9/20 часток будинку по АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці, площею 600 кв.м., ширина ділянки - 20 м, довжина - 38,2 м та 38,7 м. Земельна ділянка за попереднім землекористувачем ОСОБА_10 була зареєстрована БТІ 26 березня 1960 року.

На підставі кадастрового плану, виготовленого ДП «Поділлягеодезкартографія» 28 серпня 2012 року, було встановлено, що земельна ділянка зменшилась від 0,15 м до 0,35 м, проте зі сторони будинковолодіння АДРЕСА_2, власниками якого є ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 збільшилась, тому позивач вважає, що саме відповідачі змінили межу.

Рішенням Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року №71 було затверджено проект відведення та передано у власність земельну ділянку відповідачам ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_8, до складу якої увійшла частина земельної ділянки, що зареєстрована за будинковолодінням АДРЕСА_1.

Так як, акт погодження межі із відповідачами попередній власник - ОСОБА_9 не підписувала, частина її ділянки в установленому порядку для передачі відповідачам не вилучалась, Вінницькою міською радою при прийнятті рішення від 24 грудня 2010 року в частині передачі у власність ділянки відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 були порушені вимоги ст.ст. 116, 118, 141 ЗК України, ст.19 Конституції України.

Позивач просила визнати незаконним та скасувати п. 1 додатку №2 до рішення Вінницької міської ради 2 сесії 6 скликання від 24 грудня 2010 року №71 в частині затвердження проекту відведення земельних ділянок ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8; визнати незаконним та скасувати п. 9 додатку №2 до рішення Вінницької міської ради 2 сесії 6 скликання від 24 грудня 2010 року №71 в частині передачі у власність земельної ділянки по АДРЕСА_2 ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8 за рахунок земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 18 липня 2011 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року в задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 судові витрати в сумі 4750 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що земельна ділянка передана відповідачам у власність за рахунок ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1, а рішенням Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року №71 (п.1, п.9 додатку № 2) було порушене її право, а також вимоги ст.ст. 116, 118, 141 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 9/10 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 травня 2015 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори після смерті ОСОБА_9 (т.1 а.с.231-232).

Будинок знаходиться на ділянці, що була зареєстрована за землекористувачами за наслідками обміру будівельного кварталу №306а на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 22 березня 1960 року № 12/354. Виділено 600 кв.м., залишки земельної ділянки 167 кв.м., з них залишено в тимчасове користування 87 кв.м. 26 березня 1960 року БТІ видане заключення на реєстрацію документів на право користування ділянкою АДРЕСА_1 за ОСОБА_10 - на 600 кв.м., залишки - 87 кв.м. залишено в тимчасове користування, 80 кв.м. вилучено. Також, згідно матеріалів БТІ встановлено, що станом на 1960 рік розмір ділянки по фактичному користуванню - 767 кв.м., під будівлями 150,03 кв.м., під двором 388,97 кв.м., під садом 228 кв.м. (т.1 а.с.9-10).

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 є співвласникоми будинковолодінння АДРЕСА_2.

Згідно протоколу № 11 засідання земельної комісії по розподілу присадибних ділянок та вирішенню спірних питань від 11 березня 1952 року, ОСОБА_11 відведено земельну ділянку в кварталі АДРЕСА_3, площею 600 кв.м., для індивідуального будівництва одноповерхового будинку (т.1 а.с.11).

Відповідно до рішення №12/354 виконкому Вінницької міської ради депутатів трудящих від 22 березня 1960 року «Про наслідки обміру земель по будівельному кварталу № 306-а в м. Вінниці» за домоволодінням АДРЕСА_2 зареєстровано земельну ділянку, площею 600 кв.м, всього залишків 164 кв.м., залишено у тимчасове користування землекористувачів 82 кв.м. (т.1 а.с.7).

У заключенні про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_7 визначено, що площа земельної ділянки по фактичному користуванню 764 кв.м., у тому числі під будівлями 185,95 кв.м., із них під житловими - 116,31 кв.м., нежитловими 69,64 кв.м., під двором 578,05 кв.м., користувач ОСОБА_11, підстава користування - договір забудови. (т.1 а.с.12).

Відповідно до рішення №71 Вінницької міської ради 2 сесії 6 скликання від 24 грудня 2010 року (п.1 додатку №2) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4 на АДРЕСА_2, площею 849 кв.м. безоплатно у спільну сумісну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель в межах будинковолодіння АДРЕСА_4 площею 764 кв.м. і земель територіальної громади міста - 85 кв.м. (т.1 а.с.20).

На підставі рішення відповідачам був виданий державний акт на право власності (спільної сумісної) на земельну ділянку серії НОМЕР_1, площею 849 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.117-118).

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 06 липня 2012 року, земельну ділянку було поділено між співвласниками в натурі і виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_8, та визнано за ними право часткової власності (3/4 та 1/4 частку відповідно) на ділянку, площею 247 кв.м. і 248 кв.м., а всього площею 495 кв.м, що складає 58,3% від спільної ділянки. Виділено ОСОБА_6 і визнано за ним право власності на земельну ділянку, площею 354 кв.м., що складає 41,7% від спільної ділянки, площею 849 кв.м. Припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 0,0849 га (т.1 а.с.114-115).

При вирішенні даного спору судом першої інстанції вірно застосовано норми Земельного кодексу в редакції 2001 року, які були чинними на момент передачі відповідачам у власність земельної ділянки.

Захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ст. 152 ЗК України).

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом (ч. 5 ст. 116 ЗК України).

Підстави припинення права користування земельною ділянкою визначені ст. 141 ЗК України.

Як вбачається з висновку експерта ТОВ «Подільський центр судових експертиз» №333 від 27 квітня 2017 року, визначити площу, межі та конфігурацію земельної ділянки, площею 600 кв.м., по АДРЕСА_2, що була відведена ОСОБА_11 протоколом №10 засідання земельної комісії по розподілу присадибних ділянок та вирішенню спірних питань від 11 березня 1952 року (т.2 а.с.103-124).

Під час проведення огляду об`єктів дослідження та досліджуючи матеріали інвентаризаційних справ №7169, №9043 встановлено, що внаслідок влаштування межі з боку Вінницького обласного колективного підприємства громадського харчування (гуртова торгівля будівельними матеріалами) площі та довжини меж земельних ділянок АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 збільшились, даний факт відображений у матеріалах інвентаризаційних справ №7169 на домоволодіння АДРЕСА_2. У матеріалах інвентаризаційної справи №9043 на домоволодіння АДРЕСА_1 факт збільшення довжини не відображено, зовнішні розміри земельної ділянки по периметру зазначені такі ж як і станом на 26 березня 1960 року.

Після проведених інструментальних обмірів земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, а також дослідження матеріалів обміру будівельного кварталу №306-а встановлено, що як межі домоволодіння АДРЕСА_2 так і межі домоволодіння АДРЕСА_1 змінились та не відповідають початковим схематичним планам. Різниці у довжинах меж та площ обох ділянок наведена у таблицях № 1-6 до висновку.

Також проведенням обмірів земельних ділянок встановлено, що довжина межі домоволодіння АДРЕСА_2 становить 20,01 м, що на 0,09 м менше від довжини, вказаної у матеріалах обміру будівельного кварталу №306-а, довжина межі домоволодіння АДРЕСА_5 становить 19,93 м, що на 0,07 м менше від довжини, вказаної у матеріалах обміру будівельного кварталу №306-а, а довжина межі домоволодіння АДРЕСА_6 становить 20,15м, що на 0,05 м більше від довжини, вказаної у матеріалах обміру будівельного кварталу №306-а. Тобто, розміри меж домоволодіння АДРЕСА_2, домоволодіння НОМЕР_1 та АДРЕСА_6 не відповідають початковим розмірам. Межові знаки кутів повороту земельних ділянок, які б відповідали матеріалам обміру будівельного кварталу №306-а, станом на час проведення дослідження відсутні.

Оскільки в матеріалах будівельного кварталу №306-а відсутня інформація щодо просторового розташування об`єктів та відсутня достатня (для відновлення меж) кількість прив`язок до меж земельних ділянок, встановлення меж, відображених на схематичних планах станом на лютий 1960 року є неможливим. Відповідно, встановити чи надано ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 у власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 за рахунок земельної ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1 згідно п. 9 додатку № 2 до рішення Вінницької міської ради 2 сесії 6 скликання від 24.12.2010 року № 71 не вбачається можливим.

В суді першої інстанції був допитаний експерт, який підтримав вищезазначений висновок, та дав покази, що для визначення меж земельних ділянок, які виділялись сторонам в 60-х роках можна було б використати прив`язки до будівель, разом з тим, в матеріалах обміру будівельного кварталу і в матеріалах інвентаризаційних справ було лише 3 такі прив`язки до будівель, але їх було недостатньо для відновлення меж, тому встановити, чи надана ділянка відповідачам за рахунок ділянки ОСОБА_2, неможливо (описані на аркуші 19 висновку).

Отже, колегія суддів, приходить до висновку, що ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка передана відповідачам у власність за рахунок ділянки будинковолодіння АДРЕСА_1, а також, що п.1, п. 9 додатку № 2 рішенням Вінницької міської ради від 24 грудня 2010 року №71, було порушене її право.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, а саме з листа від №ко-01-36732/5-05-8 від 09 січня 2013 року, Департаменту архітектури, містобудування та кадастру Вінницької міської ради спільно із МКП «ВМЦіА», за заявами відповідачів, було здійснено виїзд на місцевість та проведено тахеометричну зйомку ділянки №22 і встановлено, що межі земельної ділянки не порушені і знаходяться в межах державного акту на право власності. Паркан, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_3, частково зміщений в бік ділянки відповідачів на 15 см. Дана частина ділянки належить на праві власності ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, але перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_9 (правонаступник ОСОБА_2) (т.1 а.с.186).

Також, на фотокартках, що надані до висновку експерта (т.2 а.с.120-121), видно, бетонні стовпчики, які розділяли межу між будинковолодіннями АДРЕСА_2 і будинковолодінням АДРЕСА_3, та металевий паркан, що був встановлений відповідачами. При цьому, видно, що паркан зміщено на частину земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачам, а отже межа позивача не порушена.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія висновку ВВ КНДІСЕ за результатами проведення додаткової земельно-технічної експертизи № 1938/1939/1940/13-21 від 29 квітня 2013 року, у справі №232/1176/12 за позовом ОСОБА_9 до Вінницької міської ради про визнання протиправним та скасування п. 1 в частині та п. 9 додатку № 2 рішення Вінницької міської ради 2 сесії 6 скликання від 24 грудня 2010 року №71, відповідно до якого ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_8, у відповідності до рішення Вінницької міської ради 2 сесії 6 скликання від 24 грудня 2010 року №71 (п. 9 додаток № 2) надано у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 849 кв.м., яка за своїми фактичними параметрами не накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_1 (тобто надана не за рахунок даної земельної ділянки). Також, експертом встановлено, що місце розташування погребу «Д» («п») відносно межі між земельними ділянками станом на 11 березня 1952 року, згідно матеріалів обміру будівельного кварталу 306-а відповідає місцю розташування, наведеному у кадастровому плані ДП «Поділлягеодезкартографія» від 28.09.2008 року, на підставі якого прийняте рішення Вінницькою міською радою 24.12.2010 року № 71 (т.1 а.с.164-177).

Таким чином, колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив матеріали справи, допитав в судовому засіданні експерта та прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги, щодо неправильного розміру стягнутих з позивача на користь відповідачів судових витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 02 жовтня 2014 року, інтереси ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6 представляв адвокат Мазур О.В. (т.1 а.с.194), свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю (т.1 а.с.195), квитанція від 09 листопада 2017 року, якою підтверджено сплату ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_4 6000 грн. за правову допомогу адвокату Мазуру О.В. (т.2 а.с.200), розрахунок наданих правових послуг (т.2 а.с.201), а тому правильний висновок суду першої інстанції про часткове стягнення з позивача на користь відповідачів 4750 грн. витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати документально підтверджені, і адвокат Мазур О.В. представляв інтереси трьох відповідачів.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Медяний В.М.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.