Справа № 161/1399/17 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/537/17 Категорія: 57 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Жегестовської К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до житлово-комунального підприємства № 7 про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до житлово-комунального підприємства № 7 про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 02 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позовна заява подана без додержання вимог, передбачених ч. 5 ст. 119 ЦПК України.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до житлово-комунального підприємства № 7 про зобов'язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви відповідно до ухвали судді від 02 лютого 2017 року про залишення позовної заяви без руху, а саме: не сплатив судовий збір за подання позовної заяви до суду.

Залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції виходив з того, що статтею 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору, а тому споживачі повинні при поданні позовної заяви до суду сплачувати судовий збір.

Однак такий висновок суду не відповідає обставинам справи і зроблений з порушенням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, просив суд зобов'язати відповідача укласти з ним договір на надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку та прибудинкової території та відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.7 постанови від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року N 10 роз'яснив, що оскільки стаття 5 Закону N 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року N 226/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду", статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року N 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Зі змісту матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист свого порушенного права як споживача послуг, в зв'язку з чим він відноситься до категорії осіб, на яких розповсюджуються гарантії, передбачені Законом України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, суд першої інстанції в порушення передбачених законом вимог залишив позовну заяву без руху для сплати судового збору, а тому відсутні підстави для визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Відповідно до п.3 ст.312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин оскаржену ухвалу необхідно скасувати та передати питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 23 лютого 2017 року в даній справі скасувати, а питання про відкриття провадження в даній справі передати на новий розгляд до того ж суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді