У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 06 грудня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЄвтушенко О.І., суддів: Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, треті особи: ОСОБА_9, Новоукраїнська районна державна адміністрація Кіровоградської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, виконавчий комітет Новоукраїнської міської ради Кіровоградської області як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, про відібрання та повернення малолітніх дітей опікуну, заборону вчиняти певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2017 року, в с т а н о в и л а: У березні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 24 вересня 2010 року № 929-р малолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування, оскільки їхня матір ОСОБА_12 позбавлена батьківських прав на підставі рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2010 року. З 24 вересня 2010 року по 26 серпня 2016 року діти виховувались у прийомній сім'ї ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі розпоряджень, прийнятих Новоукраїнською районної державної адміністрації Кіровоградської області як органом опіки та піклування. 29 грудня 2016 року на підставі розпорядження голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 505-р її, як тітку, призначено опікуном малолітніх дітей. 30 грудня 2016 року їй передано на виховання дітей з КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради. 07 лютого 2017 року відповідачі самовільно забрали дітей і утримують їх у себе вдома. 07 березня 2017 року головою Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято розпорядження № 83-р «Про вибуття малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із прийомної сім'ї ОСОБА_7 до родини опікуна». Посилаючись на те, що вказане розпорядження ОСОБА_7 не виконує, просила суд відібрати малолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у відповідачів, повернувши їх опікуну; заборонити будь-яким способом втручатися в процес виконання опікуном своїх обов'язків; рішення в частині відібрання та повернення дітей допустити до негайного виконання Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку із безпідставністю. Судові витрати по сплаті судового збору залишено за позивачем. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2017 року рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 травня 2017 року скасовано. Позов задоволено. Ухвалено відібрати дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та передати опікуну ОСОБА_6 Заборонено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 будь-яким способом втручатися в процес виховання дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За змістом ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я. Отже, вказана стаття містить правові засади для якнайшвидшого припинення самоуправства щодо самовільної зміни місця проживання дитини. Вказана правова норма базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитини. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є, зокрема, створення умов для реалізації права кожної дитини на виховання в сім'ї; виховання та утримання дітей за принципом родинності; забезпечення пріоритету форм влаштування; створення умов для надання психологічної, медичної та педагогічної допомоги. З огляду на положення ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідний орган опіки та піклування вживає вичерпних заходів щодо влаштування дитини в сім'ї громадян України - на усиновлення, під опіку або піклування, у прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу. До закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, незалежно від форми власності та підпорядкування, дитина може бути влаштована в разі, якщо з певних причин немає можливості влаштувати її на виховання в сім'ю. Відповідно до п.1, 2 Положення про прийомну сім'ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2002 року № 565 (далі - Положення) прийомна сім'я - сім'я або окрема особа, яка не перебуває у шлюбі, що добровільно за плату взяла на виховання та спільне проживання від одного до чотирьох дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Метою утворення прийомної сім'ї є забезпечення належних умов для зростання в сімейному оточенні дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, шляхом влаштування їх у сім'ї на виховання та спільне проживання. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 256-4 СК України рішення про створення прийомної сім'ї приймається районною, районною в містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, виконавчим комітетом міської (міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення) ради в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Орган, який прийняв рішення про створення прийомної сім'ї, зобов'язаний контролювати виконання прийомними батьками своїх обов'язків щодо виховання та утримання дітей. Пунктом 6 Положення визначено, що на підставі рішення про утворення прийомної сім'ї між прийомними батьками та органом, який прийняв рішення про її утворення, укладається договір про влаштування дітей до прийомної сім'ї на виховання та спільне проживання (далі - договір) за формою згідно з додатком. Дія договору припиняється у разі виникнення у прийомній сім'ї несприятливих умов для виховання дітей та спільного проживання (тяжка хвороба прийомних батьків, зміна їх сімейного стану, відсутність взаєморозуміння батьків з дітьми, конфліктні стосунки дітей), невиконання прийомними батьками обов'язків щодо належного виховання, розвитку та утримання дітей, порушення схеми антиретровірусної терапії дитини, повернення дітей рідним батькам (опікуну, піклувальнику, усиновителю), досягнення дитиною повноліття, досягнення батьками пенсійного віку, виявлення обставин щодо навмисного виведення дитини з прийомної сім'ї з метою усиновлення її іноземцями, за винятком ситуацій, якщо іноземець є родичем дитини, за згодою сторін та з інших причин, передбачених договором, а також за наявності обставин, зазначених у ст. 212 СК України. З аналізу вищезазначених правових норм, що регулюють спірні правовідносини судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що Положенням розрізняються підстави для припинення дії договору про влаштування дітей до прийомної сім'ї на виховання та спільне проживання з огляду на наявність чи відсутність вини прийомних батьків у виникненні таких підстав. В той же час припинення дії договору з підстав, які пов'язані з наявністю вини прийомних батьків, у подальшому позбавляє таких осіб права бути прийомними батьками. Відсутність взаєморозуміння батьків з дітьми віднесено Положенням до підстав, пов'язаних з виникненням у прийомній сім'ї несприятливих умов для виховання дітей та спільного проживання, і є підставою, яка не пов'язана з наявністю вини прийомних батьків. Натомість невиконання прийомними батьками обов'язків щодо належного виховання, розвитку та утримання дітей є окремою підставою для припинення дії договору. При цьому така підстава безпосередньо пов'язана з наявністю вини прийомних батьків. Судом встановлено, що рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 07 червня 2010 року матір малолітніх ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, - ОСОБА_12 позбавлено батьківських прав. 24 вересня 2010 року головою Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято розпорядження № 929-р «Про надання малолітнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 статусу дітей, позбавлених батьківського піклування». 24 вересня 2010 року головою Новоукраїнською районною державною адміністрацією прийняте розпорядження № 930-р «Про утворення прийомної сім'ї ОСОБА_7 та передачу дітей на виховання та спільне проживання» 27 вересня 2010 року на підставі п. 6 Положення про прийомну сім'ю, між Новоукраїнської районною державною адміністрацією, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір № 12 про влаштування дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї ОСОБА_7. 26 вересня 2016 року Новоукраїнською районною державною адміністрацію прийнято розпорядження № 311-р «Про вибуття дітей, позбавлених батьківського піклування із прийомної сім'ї ОСОБА_7 та припинення її функціонування». 07 березня 2017 року головою Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято повторне розпорядження № 83-р «Про вибуття малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з прийомної сім'ї ОСОБА_7 до родини опікуна. Вказаним розпорядженням припинено перебування дітей в прийомній сім'ї, скасовано розпорядження Новоукраїнської РДА від 24 вересня 2010 року № 930-р «Про утворення прийомної сім'ї ОСОБА_7 та передачу дітей на виховання та спільне проживання», а також дію договору від 27 вересня 2010 року № 12 «Про влаштування дітей на виховання та спільне проживання до прийомної сім'ї» з двох окремих підстав: відсутності взаєморозуміння батьків із прийомним сином і невиконання прийомними батьками обов'язків щодо належного виховання, розвитку та утримання дітей. Натомість, визначено форму влаштування малолітніх дітей - опіка, зберігши родинні відносини, з урахуванням рішення районної комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 1 від 02 березня 2017 року). Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що відповідачі не виконали вимогу органу місцевого самоврядування про повернення дітей в сім'ю опікуна, а тому дійшов висновку, що останні не мають права утримувати дітей, місце проживання яких за рішенням органу опіки та піклування визначено з опікуном, який має право вимагати повернення дітей від будь-якої особи. Встановивши, що постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили, вказане розпорядження скасовано, та врахувавши, що згідно з розпорядженням голови Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29 грудня 2016 року № 505-р «Про встановлення опіки над малолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11.», ОСОБА_6, як тітку, призначено опікуном над ними, а також, що 07 березня 2017 року головою Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області прийнято повторне розпорядження № 83-р «Про вибуття малолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 із прийомної сім'ї ОСОБА_7 до родини опікуна», апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судомдопущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити. Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 12 липня 2017 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий О.І. Євтушенко Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Л.М. Мазур О.В. Попович