Справа № 462/4242/15-ц
УХВАЛА

"19" грудня 2017 р. Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Андрушко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 з виконання рішення суду від 13.08.2015 року у цивільній справі за позовом ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою, в якій просить суд скасувати постанову державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 від 30.10.2017 року про відкриття виконавчого провадження (ВП №55014300). В обґрунтування скарги покликається на те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 30.10.2017 р. винесена з порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем фактично пропущений строк предявлення виконавчого листа до виконання, так як до даних відносин слід застосовувати ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 р., згідно якого строк предявлення виконавчого листа до виконання становить один рік, таким чином строк предявлення виконавчого листа до виконання сплив 03.10.2016р., тобто ще до набрання чинності 05.10.2016р. новим ЗУ «Про виконавче провадження». Крім цього, відповідно до ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», - постанова про відкриття виконавчого провадження надсилається боржнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення.Однак оскаржувана постанова отримана нею 20.11.2017 р., під розписку в Залізничному ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області про яку їй стало відомо з простого листа отриманого 16.11.2017 р. в конверті якого містилась лише постанова про арешт майна боржника від30.10.2017р. із супровідним листом, у згаданому виконавчому провадженні. Таким чином постанова про відкриття виконавчого провадження належним чином не була їй надіслана.

Боржниця ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилася, проте подала суду клопотання про розгляд даної скарги у її відсутність, просить таку задовольнити.

Представники стягувача ЛКП «Залізничнетеплоенерго» та Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судове засідання не зявилися, проте подали до суду клопотання про розгляд скарги у їхній відсутності, що суд вважає за можливе.

Вивчивши матеріали скарги, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з вимогами ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповіднодо ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13.08.2015 р. про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 на користь ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 1573, 28 грн. заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та 243,60 грн. судового збору, яке набрало законної сили 02.10.2015 р., 28 січня 2016 року видано виконавчий лист № 462/4242/15-ц.

04.03.2016р стягувач ЛКП «ЗТЕ» звернулося до Залізничного ВДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 462/4242/15-ц.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.06.2016 року повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження»

Стягувач ЛКП «ЗТЕ» в 2017 році повторно звернулося до Залізничного ВДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області з заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 462/4242/15-ц.

Постановою державного виконавця Залізничного ВДВС міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.10.2017 року відкрито виконавче провадження ВП №55014300 про стягнення з ОСОБА_1 боргу у розмірі 1816,88 грн.

Згідно матеріалів справи № 462/4242/15-ц рішення у справі набрало законної сили 02.10.2015 року.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 01.02.2016р.) підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, зокрема виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно зі змістом п.1 ч.2 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 01.02.2016р державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на 01.02.2016р.) державний виконавець зобов"язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до змісту п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на час видачі виконавчого листа, строк пред'явлення до виконання виконавчого листа складав один рік.

За правилами п.1 ч.1 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» у вказаній редакції в строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред'явленням виконавчого документа до виконання.

При цьому, згідно з положеннями ч.2 та ч.3 вказаної норми, після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Відтак, з наведеного вбачається, що виконавчий лист по вказаному рішенні суду у даній справі міг бути предявлений до виконання до 03.10.2016 року.

Однак, 5 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження», відповідно до ст. 1 якого, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 3 вказаного Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст.11 вказаного Закону строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом. Строки, встановлені цим Законом, обчислюються в робочих днях, місяцях і роках, а також можуть визначатися посиланням на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ст.12 вказаного Закону, виконавчі документи можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути предявлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоровя, втрати годувальника тощо може бути предявлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) предявлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у звязку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони. Стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до положень п.п. 5-7 Розділу Перехідні положення вказаного Закону, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

З аналізу зазначених норм Закону вбачається, що державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 правомірно відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 462/4242/15-ц, виданого 28.01.2016 р., оскільки після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а час що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Покликання ОСОБА_1, як на підставу задоволення скарги, що виконавчий лист виданий з порушенням норм ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем фактично пропущений строк предявлення виконавчого листа до виконання, суд оцінює критично.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скарга боржника ОСОБА_1 є безпідставною, а відтак в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447-451ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 р., Законом України «Про виконавче провадження» в редакції 2016 р., суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 з виконання рішення суду від 13.08.2015 року у цивільній справі за позовом ЛКП «Залізничнетеплоенерго» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: