Провадження № 2/243/4032/2017
Справа № 243/8575/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання недійсним правочину, -

В С Т А Н О В И В :

26 вересня 2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання недійсним правочину. В обґрунтування свої вимог позивачка зазначила, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку № 8 з господарськими та побутовими будовами та спорудами розташованого по вул. Рапно-Наберіжній в м. Словянськ Донецької області. Власницею іншої 1/2 частки вказаного будинку є відповідачка ОСОБА_2 04 січня 2017 року відповідачка ОСОБА_2 із третьою особою ОСОБА_3 уклала договір оренди житла, згідно із яким, вона передала у тимчасове користування ОСОБА_3 кімнату в домоволодінні № 8 по вул. Рапно-Наберіжна м. Словянська та отримує за це передплату.

В порушення ч. 1 ст. 358 ЦК України, відповідачка не повідомила позивачку про намір здавати спільну часткову власність в оренду. Про укладання зазначеного договору позивачка дізналась лише у липні 2017 року. Позивачка заперечує проти передання спільного майна в оренду. На вимоги позивачки розірвати зазначений договір оренди як такий що не відповідає законодавству України ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповіли відмовою.

Зазначене дає підстави стверджувати, що правочин (договір оренди житла) був укладений співвласником житла ОСОБА_2 без необхідних повноважень.

У звязку із наведеним, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати недійсним договір оренди житла укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 04 січня 2017 року недійсним.

Позивачка ОСОБА_1, та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правових послуг від 04 серпня 2017 року, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявились, подали заяви з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності.

Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення третьої особи про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України, судом за місцем проживання ОСОБА_3 було надіслано повідомлення про виклик його до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу третьої особи також було спрямовано листи про необхідність його явки в судові засідання. ОСОБА_3 не зявився до поштового відділення для отримання судової кореспонденції, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах /а.с. 19-20,23-24,/. ОСОБА_3 не зявився у судові засідання, у звязку із чим, про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено шляхом публікації в пресі оголошення про виклик його до суду, а саме у засобі масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий курєр».

Втім, будучи належним чином повідомленим про місце, день та час розгляду справи, у жодне із призначених судом судових засідань третя особа ОСОБА_3 не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання недійсним правочину підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 липня 2011 року виданим державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрованим в реєстрі за № 1-1992, позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 в рівних частках по 1/2 є власниками житлового будинку № 8 з господарськими та побутовими будовами та спорудами розташованого по вул. Рапно-Наберіжній в м. Словянськ Донецької області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

04 січня 2017 року відповідачка ОСОБА_2 із третьою особою ОСОБА_3 уклали договір оренди житла, згідно із яким, вона передала у тимчасове користування ОСОБА_3 кімнату в домоволодінні № 8 по вул. Рапно-Наберіжна м. Словянська та отримує за це передплату. Договір є дійсним до 04 січня 2018 року (а.с. 4).

Відповідно до частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Враховуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що договір оренди житла від 04 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є укладеним, оскільки його зміст відповідає вимогам діючого законодавства, сторонами договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору та його укладено у письмовій формі.

Згідно із ч. 1,2 статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Аналіз досліджених у судовому засіданні доказів та їх оцінка, дає можливість суду дійти висновку, що спірний договір укладений з порушенням діючого законодавства. Об'єктом оренди є кімната в будинку № 8 розташованому по вул. Рапно-Наберіжній в м. Словянськ Донецької області який на момент укладення договору належав на праві спільної часткової власності позивачці ОСОБА_1 та відповідачці ОСОБА_2, по 1/2 частці кожній. Згоди на укладення договору позивачка не давала, про існування договору оренди позивачка не знала. Співвласники не домовлялися між собою про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю, у звязку із чим, договір укладений в порушення ст. 358 ЦК України поза волею позивачки. ОСОБА_2 здійснила розпорядження належною їй часткою будинку в порушення вимог ст. 361 ЦПК України. Розпорядитися лише своєю часткою ОСОБА_2 також не могла, оскільки така не виділена в натурі, і згоди між співвласниками щодо розмежування використання часток не досягнуто, а тому договір оренди не відповідає і вимогам ст. 217 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивачки.

У звязку із наведеним, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним правочину підлягають задоволенню.

Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом даної цивільної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60,209,212,213,214,215 ЦПК України, 203,215,358,638 Цивільного Кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа яка не заявляє самостійних вимого щодо предмета спору ОСОБА_3, про визнання недійсним правочину задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди житла укладений 04 січня 2016 року між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України ВК 316608 виданий 05 жовтня 2006 року Словянським МВ УМВС України в Донецькій області та ОСОБА_3, паспорт громадянина України ВК 229531 виданий 16 грудня 2005 року Краматорським МВ УМВС України в Донецькій області.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_6