Справа № 587/2458/17
УХВАЛА

11 грудня 2017 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням

судді - Дашутіна І.В.,

при секретарі - Макошенець С.І.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Суми справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області про визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області про відкриття виконавчого провадження №54221457 від 03.07.2017 року; визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області про накладення штрафу на боржника від 11.08.2017 року в розмірі 1700 гривень.

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з'явились, хоч про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Представник Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області проти скарги заперечував.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явивсь, хоч про розгляд справи повідомлявся.

Заслухавши представника Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю в частині вимог про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника, з наступних підстав.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як убачається з матеріалів справи, фактично виконавчі дії щодо примусового виконання виконавчого листа №587/1196/15-ц, виданого 15 червня 2017 року Сумським районним судом Сумської області, оскаржити, як учасники виконавчого провадження мають право у порядку ст. 383 ЦПК України.

Однак ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій оскаржує дії (рішення) державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області з приводу накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця щодо виконання рішення суду та стягнення такого штрафу.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Закон, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Так, відповідно до ст. 74 Закону №1404, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1).

В той же час, відповідно до частини 2 ст.74 Закону №1404 рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, положеннями ч.2 ст.74 Закону, чітко визначена юрисдикційна приналежність розгляду справ у випадку оскарження постанов держвиконавця про накладання штрафів, а саме така категорія спорів віднесена до юрисдикції адміністративних судів.

Суд зазначає, що постанови державного виконавця про накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно, за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії.

За змістом п.5 ч.1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження", постанови державного виконавця про накладення штрафу є самостійним виконавчими документами, який може бути підставою для примусового виконання.

У п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз'яснено, що за змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

З огляду на чітку законодавчу визначеність щодо розгляду судами спорів зазначеної категорії, тобто законодавчо встановлений порядок судового провадження.

На підставі викладеного, що з урахуванням положень, в тому числі статей 17, 18, 181 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладання штрафу та стягнення штрафу при примусовому виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що скаржником оскаржуються дії (рішення) державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про накладення штрафу за невиконання вимог державного виконавця, щодо виконання рішення суду та стягнення такого штрафу, отже даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а розглядається за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищезазначене суд вважає, що провадження в даній справі необхідно закрити в частині вимог про визнати незаконною та скасування постанови державного виконавця Сумського РВ ДВС ГТУЮ у Сумській області про накладення штрафу на боржника від 11.08.2017 року в розмірі 1700 грн. Розяснити ОСОБА_1, що постановлення даної ухвали не перешкоджає звернутись йому з відповідною скаргою за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 205, 383-388 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Сумській області про визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця про накладення штрафу на боржника, в частині вимог про визнати незаконною та скасування постанови державного виконавця Сумського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області про накладення штрафу на боржника від 11.08.2017 року в розмірі 1700 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Сумської області через районний суд протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.В. Дашутін