САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/5976/16-ц
Провадження № 2/206/199/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" березня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., за участю секретаря Щербини Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна та стягнення компенсації частини вартості майна , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна та стягнення компенсації частини вартості майна. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з 1998 року вони з відповідачем проживали однією сімєю та вели спільне господарство, свої стосунки в органах ДРАГС не оформлювали. Факт проживання однією сімєю, ведення спільного господарства та володіння майном, як спільною сумісною власністю, встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2014 року. З початку 2013 року їхні сімейні стосунки зіпсувалися та вони вимушені жити окремо. За період їхнього сумісного проживання ними було придбано майно, що складається з холодильника Samsung - вартістю 8500 грн., придбаного в 2010р., персонального комп'ютера Samsung - вартістю 5 645 грн., придбаного в 2012р., пральної машини Ariston - вартістю 4300 грн., придбаної в 2008р., водонагрівача Venus - вартістю 1500 грн., придбаного в 2007р., газової плити Ariston - вартістю 3500 грн., придбаної в 2013р., дивана вартістю - 4000 грн., придбаного в 2006р., дивана - вартістю 2000 грн., придбаного в 2006р., пилососа Sumsung - вартістю 1200 грн., придбаного в 2012р., шафи - вартістю 4500 грн., придбаної в 2012р., ліжка - вартістю 2600 грн., придбаного в 2012р., комоду - вартістю 1000 грн., придбаного в 2012р., вікон пластикових Rehau 4шт. - вартістю 9000 грн., придбаних в 2005р., дверей вхідних металевих - вартістю 3000 грн. придбаних в 2012р., дверей міжкімнатних (дерево) 3 шт. на загальну суму 7000 грн. придбаних в 2009р., а всього на суму 57 745 гривень. Все вище перелічене майно та документи, які підтверджують його вартість, знаходяться у одноособовому володінні та користуванні відповідача. Позивач не має ніякого доступу ні до майна, ні до документів, що порушує його права. На даний час домовленості між ними щодо розподілу майна не досягнуто. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь в рахунок компенсації вартості 1/2 частини спільно нажитого майна суму, у розмірі 28195 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги визнавали частково та пояснила, що холодильник було придбано в 2014 році, компютер був подарунком дитині, пральну машину позивач подарував відповідачу на день народження, водонагрівач був придбаний матірю відповідача, дивани вони купляли разом з позивачем. Спальний гарнітур був куплений матірю відповідача та нею ж і використовувався. Пилосос їм подарували куми. Із переліченого позивачем в позовній заяві майна, за спільні кошти сім'ї купувався холодильник, пральна машина та два дивани. Вважали, що ті речі, які були придбані за спільні кошти сімї можуть бути поділені між сторонами в натурі.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що є матірю відповідача. Всі покупки проводилися за її фінансування. З 1998 року позивач став проживати разом з її донькою. Ремонт в квартирі розпочала вона, оскільки в неї були збереження та від сестри дісталася спадщина. Станом на 2004 рік в неї було 3000 долларів США, вона їх обмінювала поступово. Металеві двері та вікна вона ставила за свої кошти, водонагрівач був придбаний нею в 2004 році. Вікна тоді коштували 7500 грн. Позивач купив дитині компютер в 2012 році. Два дивани її донька та позивач купували за власні кошти. Пральну машину позивач подарував доньці на свято. Спальний гарнітур в її кімнату купувала вона за власні кошти. Коли донька отримала відпускні, вони придбали газову плиту. Позивач вже тоді пішов з сімї. Холодильник вони купували з донькою в 2014 році через інтернет. Міжкімнатні двері замовляла вона на Донецькому шосе.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що під час спільного життя позивача та відповідача постійно щось купувалось. Їй відомо, що приблизно в 2005-2006 році позивач подарував відповідачу пральну машинку. Купувався диван у спальню сину. Мати відповідача за власні кошти робила ремонт в квартирі, а саме замінила вікна, двері. В неї було декілька тисяч доларів США, які вона отримала у спадок. Спальня також була придбана за кошти матері відповідача та знаходилась у її користуванні.

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що за час спільного проживання з відповідачем за спільні кошти сімї в квартирі були замінені вікна, придбана газова плита, пилосос, пральна машина. Спальний гарнітур купувався до кімнати матері відповідача та знаходився в її користуванні.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що сторони з 1998 року по вересень 2013 року проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, даний факт було встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2014 року, яке набрало законної сили ( а.с. 8-11).

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як стверджував позивач, за час проживання однією сім'єю ними було придбано спільне майно, а саме: холодильник Samsung, персональний комп'ютер Samsung, пральна машина Ariston, водонагрівач Venus, газова плита Ariston, пилосос Sumsung, пилосос Lіberton, два дивани, спальний гарнітур (шафа, ліжко, комод), вікна пластикові Rehau 4шт. з балконним блоком, двері вхідні металеві, двері міжкімнатні (дерево) 3 шт.

Саме вказане майно позивач визначив як предмет спору та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь в рахунок компенсації вартості 1/2частини спільно нажитого майна суму у розмірі 28195 грн.

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 1912-15 від 09.07.2015 року дійсна вартість майна, що знаходиться у квартирі відповідача ОСОБА_3 за адресою: вул.. Космонавтів,1/48 та є предметом розгляду справи, становить 41 520,33 грн., зокрема: холодильник Samsung RL44 ECSW 6660 грн., персональний комп'ютер 5004,49 грн., пральна машина Ariston AVTF 10g 2949,50 грн., водонагрівач Venus WJ 80 883,20 грн., газова плита HOTPOINT Ariston C 34S G1 (W) -3943,10 грн., пилосос Samsung SC6570 - 291,72 грн., пилосос Liberton - 505,20 грн., два дивани «Арлекино» - 813,12 грн., «Буржуа» - 1740 грн., спальний гарнітур - 6600 грн., вікна пластикові Rehau 4 шт. з балконним блоком 6580 грн., двері вхідні металеві - 2790 грн., двері міжкімнатні 3 шт. - 2760 грн.( а.с. 128-144).

Обєктами спільної сумісної власності муже бути майно, придбане за час спільного проживання після 01 січня 2004 року. Від встановлення дати придбання спірного майна, залежить, яке законодавство підлягає застосуванню, оскільки до 01 січня 2004 року не було умов набуття права власності за ст. 74 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно ч.ч. 2,3 ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з положеннями ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з розясненнями, наведеними у п.п.20,23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв їх одержанню.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Крім того, відповідно до п.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Беручи до уваги вищевикладене та наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, щодо виключення з майна заявленого позивачем, як спільною сумісною власністю подружжя, що є предметом розгляду справи, як таке що не можна вважати спільною сумісною власністю - наступне майно та з наступних підстав.

Щодо дверей вхідних металевих придбаних у 2012 році та дверей міжкімнатних (дерево) придбаних у 2009 році. Так, у матеріалах справи міститься копія договору та акт приймання-передачі металопластикових конструкцій від 16.03.2005 року та 18.03.2005 року відповідно, укладених між ПП Примаков та ОСОБА_4 (а.с. 54-55 т.1), копія договору № 58/3 від 06.03.2007 року укладеного між ПП «Тарос» та ОСОБА_4 про виготовлення вхідних та міжкімнатних дверей ( а.с. 56-58 т.1).

У звязку з чим, вищезазначена обставина унеможливлює поділ даних предметів спору, як спільної сумісної власності, оскільки відповідно до вищезазначених договорів, вони були придбані ОСОБА_4 Даний факт також підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Щодо газової плити HOTPOINT Ariston C 34G1 (W). Відповідно до видаткової накладної № Т-795747 року газова плита HOTPOINT Ariston C 34G1 (W) була придбана відповідачем ОСОБА_3 11.10.2013 року, тобто за межами встановленого рішенням суду строку факту проживання сторін однією сім'єю (а.с. 53).

Посилання представника позивача на ті обставини, що доручення на придбання газової плити було укладено відповідачем 23.08.2013 року, тобто за час проживання однією сімєю з позивачем, суд вважає помилковими, оскільки відповідно до положень ч. 2ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна, або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Також, суд не може віднести до спільного сумісного майна пилосос Samsung, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт його придбання сторонами за час спільного проживання. Сама відповідачка заперечувала проти факту його придбачння за час сумісного проживання з позивачем.

Таким чином, будь-яких достатніх доказів на підтвердження пояснень та вимог позивача щодо віднесення встановлених металопластикових вікон та дверей, придбання спального гарнітуру, газової плити, пилососу до переліку спільної сумісної власності та спростування вищезазначених доказів що містяться в матеріалах справи суду надано не було.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Також судом встановлено, що дивани «Буржуа» та «Арлекіно», а також персональний комп'ютер були придбані позивачем, що підтверджується товарними чеками, що містяться в матеріалах справи ( а.с. 35-37).

Таким чином, з усього вище переліченого майна, суд дійшов висновку про віднесення до переліку, що є спільною сумісною власністю, придбане сторонами за час спільного проживання, наступне майно: холодильник Samsung RL44 ECSW вартістю 6660 грн., персональний комп'ютер вартістю 5004,49 грн., пральна машина Ariston AVTF 10g вартістю 2949,50 грн., водонагрівач Venus WJ 80 вартістю 883,20 грн., два дивани «Арлекіно» - 813,12 грн., «Буржуа» - 1740 грн., що відображено у висновку судової товарознавчої експертизи №1912-15, складений 09.07.2015 року Дніпропетовським НДІСЕ (а.с. 128-144), на загальну вартість: 18282,03 грн.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Сторони на вищезазначене майно мають рівні права, а тому їх частки при його поділі є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених ст. 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

У п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом встановлено, що відповідач не згодна з запропонованим позивачем варіантом поділу майна подружжя, шляхом сплати позивачу грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Вважала можливим, розподілити спірне майно між ними в натурі.

Таким чином, враховуючи, що сторонами не досягнуто згоди стосовно поділу спільного майна, а спірне майно (побутові речі) можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, то виходячи з принципу рівності та справедливості, суд вважає за доцільне провести розподіл наступним чином, виділити у власність позивача ОСОБА_2: персональний компютер - вартістю 5004,49 грн., диван "Бужуа" - вартістю -1740,00 грн., а всього на суму: 6744,49 грн.; виділити у власність відповідача ОСОБА_3: холодильник Samsung RL44ECSW - вартістю 6600 грн., пральну машину Ariston AVTF 10g- вартістю 2949,50 грн., водонагрівач Venus WJ80 - вартістю 883,20 грн., диван "Арлекино" - вартісю - 813,20 грн., а всього на суму:11245,90 грн.

Враховуючи, що частка ОСОБА_3 перевищує частку в побутовому майні ОСОБА_2 на 4501,41 грн., суд стягує грошову компенсацію за перевищення частки при поділі майна в розмірі 4501,41 грн. на користь позивача.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 112,45 грн.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: виділити у власність ОСОБА_2: персональний компьютер - вартістю 5004,49 грн., диван "Бужуа" - вартістю -1740,00 грн., а всього на суму: 6744,49 грн.; виділити у власність ОСОБА_3: холодильник Samsung RL44ECSW - вартістю 6600 грн., пральну машину Ariston AVTF 10g- вартістю 2949,50 грн., водонагрівач Venus WJ80 - вартістю 883,20 грн., диван "Арлекино" - варсітю - 813,20 грн., а всього на суму:11245,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 4501,41 грн. в якості доплати за різницю у вартості ідеальних часткок виділеного сторонам при поділі майна.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати понесені по сплаті судового збору в розмірі 112,45 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко