Провадження № 22-ц/780/1668/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 11.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Матвієнко Ю.О.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом заборони чинити будь-які перешкоди, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зазначеним позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом заборони чинити будь-які перешкоди, який мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка (кадастровий №:02:002:0049) площею 0,1514 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташована за адресою: вулиця Чорновола, село Нове Києво-Святошинського району Київської області. Ця земельна ділянка набута в період, коли позивач перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 Шлюб між ними розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.06.2016 року у справі №344/6677/16-ц.

На зазначеній земельній ділянці також знаходиться об'єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, господарські будівлі та споруди.

Між сторонами існує спір про поділ спільного майна подружжя, який зараз перебуває на розгляді Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Попри це відповідачі самостійно використовують земельну ділянку та об'єкт незавершеного будівництва та не допускають його (позивача) до його майна. При спробах зайти на земельну ділянку відповідачі влаштовують скандали, погрожують та перешкоджають фізично позивачу.

Так, 25 вересня 2016 року близько 12 години дня після невдалої спроби зайти на земельну ділянку, позивач був змушений телефонувати в поліцію. ОСОБА_4 кричав, що не пустить його. Ці обставини може підтвердити свідок - ОСОБА_6, який був присутній при цих подіях.

Також вважав, що факт перешкоджання йому в доступі до його власності підтверджується листом Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області від 01.11.2016 року за вихідним №25155.

Перешкоди, які чиняться відповідачами, не лише порушують його права позивача як власника земельної ділянки та об'єкту незавершеного будівництва, але й порушують його права як власника рухомого майна - речей, які відносяться як до його особистого майна, так і до спільного майна подружжя, і які знаходяться в будинку, розташованому на зазначеній земельній ділянці. Зокрема, це стосується мисливської зброї - мисливського карабіну «МКМ-072» 7,62x39 з реєстраційним номером №КІМД-1530, право володіння яким підтверджується посвідченням дозволом на зброю №2296, виданим 23 січня 2015 року, приналежностей до нього та сейфу для зберігання зброї і набоїв, особистих документів тощо.

На підставі викладеного позивач просив усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою (кадастровий №:02:002:0049) площею 0,1514 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташованою за адресою: вулиця Чорновола, село Нове Києво-Святошинського району Київської області, та розміщеним на ній майном шляхом заборони ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чинити будь-які перешкоди йому (ОСОБА_2М.) в доступі до земельної ділянки та розміщеного на ній майна. Також просив стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих письмових доказів в підтвердження того, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні майном, тим самим позбавляючи його права власності.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 24 липня 2004 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, (актовий запис №932).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 травня 2006 року за №6454 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,1514 га, що знаходиться в с.Нове по вулиці Чорновола Києво-Святошинського району Київської області (кадастровий номер: :02:002:0049, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯГ №185038.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 червня 2016 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_2, зареєстрований 24 липня 2004 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено відповідний актовий за №932, розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки «Кричун» змінено на дошлюбне «Челядин».

Листом від 01.11.2016 року за №25155 Києво-Святошинським ВП ГУ НП в Київській області за результатами розгляду звернення ОСОБА_2, було зазначено, що під час перевірки було встановлено, що питання розподілу майна мають цивільно-правовий характер та до компетенції поліції не відносяться. На підставі зібраних матеріалів перевірку по заяві припинено у звязку з відсутністю будь-яких ознак кримінального правопорушення.

Стаття 16 ЦПК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми громадянин, який вважає, що його право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до ст.386 ЦК України визначає що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вірно вважав суд першої інстанції, позивачем в силу ст.60 ЦПК України не надано будь-яких належних та допустимих письмових доказів в підтвердження того, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні майном, тим самим позбавляючи його права власності .

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог, та не надав докази в обґрунтування позовних вимог, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу.

З огляду на вищенаведене, та оскільки між сторонами існує спір про поділ майна подружжя, який перебуває на розгляді у Києво-Святошинському районному суді, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_8