Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3915/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М., Запорожець Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про встановлення факту батьківства, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Черкаської міської ради про встановлення факту батьківства та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Ухвалою суду від 06.12.2017р. позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, залишені без розгляду на підставі ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що під час підготовки документів для звернення до суду із заявою в порядку ст.. 234 ЦПК про встановлення факту, що батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 є померлий ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_4 (для отримання пенсії у зв»язку з втратою годувальника), їй стало відомо, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 17.03.2017р. визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті брата - ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У зв»язку із смертю ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_4, запис про батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження був зроблений у свідоцтві про народження, відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.

Зазначено, що із ОСОБА_3 позивач познайомилась в 2010 році і вони почали проживати разом без реєстрації шлюбу в квартирі її матері. В квартирі проживала і її сестра. Згодом, за домовленістю із ОСОБА_3, вони вселилися разом із ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_3 де і зустрічали новий 2011 рік.

В 2011р. вона із ОСОБА_3 переїхали до квартири АДРЕСА_1 , яка йому залишилась у спадщину від померлого діда ОСОБА_5 В цій квартирі вони проживали більше 3-х років, до 2014 року. В липні 2013р. в цій же квартирі святкували день народження ОСОБА_4.

В грудні 2013р. вона дізналась про свою вагітність. Але із ОСОБА_4 стало неможливо разом проживати, він став регулярно зловживати спиртними напоями, ніде не працював, у них виникали сварки і вона, з метою збереження вагітності і народження здорової дитини, була вимушена переїхати до своєї матері.

При цьому у позові зазначено, що із ОСОБА_4 позивач постійно зустрічалась, час то спілкувалась по телефону, він визнавав, що є батьком майбутньої дитини, розумів, що стане батьком, але змін в його поведінці не було і він продовжував зловживати спиртним, роботу не шукав, мав непостійний та нестабільний дохід. Під час її перебування в пологовому будинку, ОСОБА_4 постійно телефонував і цікавився її станом здоров»я та майбутнього сина ОСОБА_6.

Син ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 і в цей же день ОСОБА_4 помер. Отже, вона була змушена зробити запис про батька дитини в свідоцтві про народження сина, відповідно до ч.1 ст. 135 СК.

Коли сину виповнилось 7 місяців, то вона з ним переїхала проживати до ОСОБА_3: АДРЕСА_1. В цей час вона влаштувалась на роботу, а за сином доглядала ОСОБА_3 і називала його своїм племінником.

В лютому 2016р. вона із сином повернулася проживати до своєї матері. При цьому, до квітня 2017р. вона постійно спілкувалася по телефону із ОСОБА_3 і та цікавилась своїм племінником.

Таким чином, просить суд, - встановити факт, що ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що впевнена, що батьком дитини є ОСОБА_4. Завагітніла у кінці 2013р. - десь у листопаді місяці, коли проживала разом з ОСОБА_4. У свідоцтві про народження дитини вказала прізвище дитини - своє прізвище, а ім.»я та по-батькові батька дитини вказала ім.»я та по-батькові свого знайомого «ОСОБА_20», прізвище якого ОСОБА_8. При цьому, вона про такі обставини не повідомила ОСОБА_8 і не отримувала у нього згоди на те, що б бути записаним батьком дитини; він також відповідну заяву в органи РАЦСу не подавав. Відповідач по справі ОСОБА_3 казала, що дитина, коли їй було 6-7 місяців, схожа на її брата ОСОБА_4. З ОСОБА_4 вона посварилася у грудні 2013р. і роз»їхалися в лютому 2014р. Десь 3-4 місяці разом не проживали, але в цей час спілкувалися. Потім, станом на час його смерті, вони разом не проживали. З ОСОБА_8 вона познайомилась в 2010 році і просто спілкувалася, а з 2012 року постійно з ним спілкувалася. Коли дитині був місяць з моменту народження, то вона почала проживати разом із ОСОБА_8, як одна сім»я. ОСОБА_8 забирав її з пологового будинку. Десь в листопаді-грудні 2014р. вони разом не проживають, оскільки ОСОБА_8 вживав наркотики. При цьому, категорично заперечувала факт того, що батьком ОСОБА_6 є ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_9, вона почала тісно спілкуватися із його сестрою ОСОБА_3, яка і доглядала певний період часу за дитиною. Також зазначила, що має ще одного старшого сина ОСОБА_10, 2009р. народження, який проживає із матір»ю батька сина ОСОБА_10.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Поліщук В.В. повністю заперечували проти позову і просили відмовити у його задоволенні, про що надані письмові пояснення. Зазначили, що відсутні докази, що батьком дитини є ОСОБА_4. Брат ніколи не повідомляв її, що в нього буде дитина від ОСОБА_1 Не вважає себе тіткою дитини ОСОБА_2. Дійсно, з серпня 2015р. по жовтень 2015р. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 винаймали у неї житло і десь два місяці вона допомагала позивачеві доглядати за дитиною. За оренду житла, позивач сплачувала їй кошти та оплачувала комунальні послуги.

В судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради за довіреністю ОСОБА_12 не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 показав, що знайомий із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з квітня 2010р. Зі слів матері позивача ОСОБА_14 йому відомо, що ОСОБА_4 її зять, але документів про це він не бачив. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом. У липні 2014р. ОСОБА_4 помер; він не бачив на місці пригоди (11.07.14р. за місцем проживання ОСОБА_3 повісився) жодних записів, здійснених ОСОБА_4 про те, що він чекає на дитину від ОСОБА_1, чи про визнання батьківства. Згодом, ОСОБА_3 усно повідомила йому, що ОСОБА_1 від ОСОБА_7 народила хлопчика. Обставини щодо зачаття йому не відомі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що вона мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 - є сином ОСОБА_4, оскільки її дочка з ним разом проживала. Зі слів дочки їй відомо, що ОСОБА_2 син ОСОБА_4. ОСОБА_8 її (ОСОБА_21.) знайомий і знайомий її дочки ОСОБА_15 (позивач). Після народження ОСОБА_2, дочка мала наміри створити сім»ю із ОСОБА_8 і тому записала його батьком дитини. Після народження ОСОБА_2, дочка із ОСОБА_8 почали разом проживати, але жили не довго.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 показала, що є рідною сестрою позивача. ОСОБА_15 проживала разом із ОСОБА_4 з кінця 2010р. близько 3-4 років. В грудні 2013р. сестра повідомила, що вона вагітна. У лютому 2014р. ОСОБА_15 з ОСОБА_4 посварилися і почали жити окремо. З пологового будинку її забирав ОСОБА_8 і вони почали проживати разом, але потім розійшлись.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав, що позивачку знає з весни 2012р. Також він знає ОСОБА_8 При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_1 визнавали, що ОСОБА_2 їхній спільний син. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 знає, оскільки знімав у них квартиру. ОСОБА_9 не визнавав факт, що ОСОБА_1 вагітна від нього. ОСОБА_8 казав йому, що ОСОБА_2 - це його син.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, показання свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що за даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (актовий запис №926 від 25.07.2014р.), ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 Батьками є: мати - ОСОБА_1, батьком - ОСОБА_18.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що виданий 30.03.2017р., реєстрація актового запиту про народження мала місце 25.07.2014р.; відомості про дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження; батьки: мати - ОСОБА_1, батько - ОСОБА_18.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить актовий запис №1794 від 18.07.2014р. (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2.

Відповідно до довідки про склад сім»ї від 10.05.2017р., ОСОБА_1 зареєстрована разом з ОСОБА_14, ОСОБА_16, ОСОБА_19, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2.

Як передбачено ст. 55 Конституції України, а також ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Способи захисту визначені ст. 16 Цивільного кодексу України та Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Відповідно до статті 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

За положеннями частини 3 статті 128 СК, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У разі смерті матері, а також за неможливості встановити місце її проживання чи перебування запис про матір та батька дитини провадиться відповідно до цієї статті, за заявою родичів, інших осіб або уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина. Якщо батьки дитини невідомі, державна реєстрація її народження проводиться за рішенням органу опіки та піклування, яким визначається прізвище, власне ім'я, по батькові дитини і відомості про батьків (ст. 135 СКУ).

Ухвалою суду від 06.12.2017р. позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, залишені без розгляду, на підставі ст. 207 ч.1 п.5 ЦПК України.

Незважаючи на положення ст.ст. 234, 256 ЦПК України, суд вважає, що дана справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки й надалі існує спір про право, враховуючи на даний час мету позивача, як зазначив представник позивача в судовому засіданні 06.12.2017р., - наміри ОСОБА_1 звернутися до відповідних органів щодо оформлення пенсії у зв»язку з втратою годувальника.

З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем ОСОБА_1 до суду не надано. Так, достовірно не підтверджено факт зачаття дитини - ОСОБА_2 у листопаді 2013р., як вказує позивач; відсутні докази спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю, але не перебуваючи, при цьому, у шлюбі між собою.

Слід зазначити, що за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Показання свідків ОСОБА_14 (мати позивача), ОСОБА_16 (рідна сестра позивача) суперечать показанням свідка ОСОБА_17 Крім того, показання свідка ОСОБА_13 також не дають підстав вважати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_2.

Крім того, суд звертає увагу, що й сама позивач звернулася до суду із даним позовом до ОСОБА_3 лише в травні 2017 року, тобто, як вказує у позові, після того, як їй стало відомо про рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 17.03.2017р. про визнання за ОСОБА_3 права власності на майно в порядку спадкування після смерті її брата ОСОБА_4.

Також, клопотання про призначення по справі генетичної експертизи ДНК на спорідненість тітка-племінник, представником позивача залишено без розгляду, про що зазначено в судовому засіданні 06.12.2017р. Крім того, представником позивача було зазначено, що позивач ОСОБА_1 не буде ставити питання про ексгумацію трупа ОСОБА_3 для отримання біологічних матеріалів, з етичних причин.

Судом такі доводи позивача та його представника прийняті, враховуючи положення ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, за якими суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, у задоволенні позову про встановлення факту батьківства ОСОБА_4 щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, слід відмовити.

На підставі викладеного та, керуючись Конституцією України, СК України, ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 174, 209-223, 234, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про встановлення факту батьківства, - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: С. М. Позарецька