Номер провадження: 22-ц/785/6284/17
Номер справи місцевого суду: 1512/3004/2012
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.12.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року за скаргою Одеської міської ради на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Сокол Юлії Степанівни, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_5, про скасування постанови, -

встановила:

07.04.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла скарга Одеської міської ради на дії головного державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Сокол Ю.С., за участі ОСОБА_2, про скасування постанови, в якій стягувач просив суд:

- поновити Одеській міській раді строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року ВП № 46533288, винесеної головним державним виконавцем Сокол Ю.С. при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси від 20.01.2015 року у справі №1512/3004/2012;

- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року ВП № 46533288, винесену головним державним виконавцем Сокол Ю.С. при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси від 20.01.2015 року у справі № 1512/3004/2012.

В обґрунтування наданої скарги представник скаржника посилається на те, що 04.03.2014 року рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №1512/3004/2012 задоволено позовні вимоги Одеської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самочинно збудованого кам'яного паркану, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

На виконання вищезазначеного рішення Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист від 20.01.2015 року у справі №1512/3004/2012 про зобов'язання ОСОБА_2 власними силами і за власний рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого кам'яного паркану, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

10.02.2015 року Одеською міською радою було пред'явлено на виконання вищезазначений виконавчий лист до Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області.

Представник скаржника зазначає, що 18.12.2015 року державний виконавець Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до Київського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення способу і порядку виконання виконавчого листа №1512/3004/2012, виданого 20.01.2015року Київським районним судом м. Одеси, про зобов'язання ОСОБА_2 власними силами і за свій рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку шляхом знесення самочинного збудованого кам'яного паркану, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме з проханням дозволити провести відповідні роботи за рахунок стягувача - Одеської міської ради, враховуючі обставини щодо неможливості виконання вимог виконавчого листа державним виконавцем.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.12.2015року у справі №1521/3004/2012 було відмовлено у задоволенні заяви державного виконавця про встановлення способу і порядку виконання виконавчого листа з тієї підстави, що діючим законодавством не передбачено встановлення способу та порядку виконання виконавчого листа. Законом передбачена можливість звернення до суду із заявою про встановлення порядку і способу виконання судового рішення.

Представник скаржника вказує, що 28.11.2016 року на адресу юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист Київського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області від 17.11.2016 року № 14189, з якого вбачається, що 02.11.2016 року державним виконавцем виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 20.01.2015 року №1512/3004/2012 поновлено та державним виконавцем вживаються всі необхідні заходи для виконання вимог виконавчого документу.

Однак, як зазначає представник скаржника, 24.02.2017 року на адресу юридичного департаменту Одеської міської ради надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року ВП №46533288, винесена головним державним виконавцем Сокол Ю.С. на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону, згідно з якою, у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, 03.03.2017 року Одеська міська рада звернулась до начальника Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Чернецької О.М. зі скаргою на дії державного виконавця Сокол Ю.С.

Постановою від 10.03.2017року, яка отримана представником Одеської міської ради 05.04.2017 року, у задоволенні зазначеної скарги відмовлено.

Представник скаржника вважає, що головний державний виконавець Сокол Ю.С. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.12.2016 року ВП № 46533288 лише зазначила про те, що вимоги виконавчого документу боржником не виконано, жодним чином не обґрунтувавши, з яких причин виконання рішення без участі боржника є неможливим, як того вимагає ч. 3 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, головним державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що на боржника накладено штрафи та внесено подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності, однак відсутні жодні докази, які підтверджують зазначені дії.

Також, представник скаржника вказує, що відмовляючи у задоволенні скарги на дії державного виконавця, начальник відділу виходила з того, що відповідно до резолютивної частини виконавчого документа зобов'язано ОСОБА_2 власними силами та за власний рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого кам'яного паркану, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому не зрозумілими є зауваження начальника відділу щодо втрати чинності норм Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ, на які посилалась Одеська міська рада, та її посилання на ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 року 1404-УІІІ, якою встановлений порядок виконання судових рішень немайнового характеру, оскільки сам державний виконавець при винесенні оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження керувався п. 11 ч. 1 ст. 49 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ, який на день винесення постанови (30.12.2016 року) вже втратив чинність.

Крім того, представник скаржника зазначає, що державним виконавцем не вжито жодних заходів, спрямованих на примусове виконання судового рішення, державний виконавець не скористався своїм правом звернутися до Київського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення

У судовому засіданні 13.06.2017 року представник скаржника підтримав надану скаргу та просив суд її задовольнити.

У судовому засіданні 13.06.2017 року головний державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Сокол Ю.С. заперечувала та просила відмовити у задоволенні скарги, з підстав, зазначених у запереченнях.

Так, в обґрунтування наданих заперечень головний державний виконавець посилається на те, що рішенням суду зобов'язано ОСОБА_2 власними силами і за свій рахунок привести до попереднього стану самовільно захоплену земельну ділянку, шляхом знесення самочинного збудованого кам'яного паркану, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, боржником рішення не виконано (державним виконавцем здійснено перевірку виконання рішення суду боржником, зобов'язано його виконати рішення суду та попереджено що у разі невиконання державним виконавцем буде оштрафовано боржника та спрямовано подання до правоохоронних органів щодо порушення кримінальної справи) - виконати рішення суду без участі боржника неможливо.

Державний виконавець вказує, що 30.12.2016 року ним було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, з боржника штрафи стягнуто.

Державний виконавець вважає, що він здійснив заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення №1512/3004/2012, зазначеного в виконавчому документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановлений виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Представники заінтересованої особи ОСОБА_5 скарги підтримали та просили суд задовольнити.

Заінтересована особа - боржник за виконавчим провадження ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення якого повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року скаргу Одеської міської ради задоволено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій ставиться питання про скасування зазначеної ухвали та закрити виконавче провадження, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 311 ЦПК України, однією з підстав для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті та розгляду скарги, суд першої інстанції порушив наступні норми чинного процесуального законодавства.

Подавши скаргу від 07.04.2017 року, заявник не вказав, не зазначив та не залучив інших заінтересованих осіб, а саме Київську райадміністрацію м. Одеси та інспекцію ДАБК.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, або не оплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє заявника і надає йому строк для усунення недоліків.

В п. 13 ПленумуВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пленуму за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», зазначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74-77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Положення п.17 постанови Пленуму вказують на те, що згідно зі статтею 26 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом у десятиденний строк за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Незважаючи на вказані порушення, суд першої інстанції 10.04.2017 року відкрив провадження по справі та призначив справу до розгляду тільки на 10.05.2017 року.

Вказані порушення привели також до того, що розглядаючи справу в період з 07.04.2017 року по 13.06.2017 року суд не залучив до розгляду справи всіх заінтересованих осіб, не здійснив виклик на 13.06.2017 року заінтересовану особу - ОСОБА_2, розглянув справу за їх відсутністю, не з'ясувавши їх позицію щодо скарги.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що винесена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року не може вважатися законною та обґрунтованою, і тому вона підлягає скасуванню з переданням питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції

Керуючись ст. ст. 303-304, 307, 311, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 червня 2017 року скасувати, питання передати на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко