Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 322/987/16 Головуючий у 1 інстанції: Гасанбеков С.С.
Провадження № 22-ц/778/1020/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28_» березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Новомиколаївського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 10 квітня 2016 року помер її батько ОСОБА_7. В установлений законом строк ОСОБА_3, як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька та дізналася, що батько 17 грудня 2011 року склав заповіт, яким все своє майно заповідав ОСОБА_5 (відповідачу), яка доводилася йому чужою особою і не перебувала з ним в родинних відносинах.

Вважає, що на момент укладення заповіту її батько був особою похилого віку та в силу віку і за станом здоров'я в момент вчинення заповіту не міг повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заповіт батька на ім'я відповідача не відповідав його дійсному волевиявленню є сумніви щодо виконавця підпису від імені спадкодавця у заповіті, тому просила визнати заповіт недійсним.

У ході розгляду справи позивач надав суду уточнену позовну заяву від 01.12.2016 року ( а.с. 55-57) , в якій зазначає, що її батько з ОСОБА_5 міг мати стосунки тільки відносно житлового будинку, розташованого в с. Голубкове Новомиколаївського району Запорізької області по вул. Широка, 19, який належав його співмешканці ОСОБА_8, де вони проживали разом до моменту її смерті, а потім ОСОБА_7 проживав один до кінця 2011 року. В грудні 2011 року ОСОБА_7 на прохання ОСОБА_5, продав їй житловий будинок по вул. Широка, 19, а сам переїхав жити до співмешканки ОСОБА_9 в с. Новоукраїнка.

Так як, право власності на житловий будинок № 19 по вул. Широка не було оформлено на ОСОБА_8, відповідач завірила ОСОБА_7, що шляхом складання нотаріального документу на її ім'я, вона самостійно і за власні кошти зможе оформити документи на будинок.

Помилково вважаючи, що заповіт є підставою для оформлення відповідачем права власності на придбаний нею будинок, не розуміючи значення такого правочину в силу свого віку та юридичної необізнаності, ОСОБА_7 підписав заповіт на ім'я відповідача, яким заповів йому не згаданий будинок, а все своє майно, думаючи, що мова йде лише про будинок. Неправильне сприйняття ОСОБА_7 фактичних обставин правочину, вплинуло на його волевиявлення під час укладення спірного заповіту. Просила визнати заповіт недійсним на підставі ст. ст. 203, 229 ЦК України .

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року в задоволенні позовних вимого відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтовапність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не можек бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд, встановивши фактичні обставини справи та оцінивши у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України надані сторонами докази, прийшов до висновку про його недоведеність.

Висновки суду є обгрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та погоджуються з вимогами норм матеріального права.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши спрособом захисту визнання правочину недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов"язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.3,5 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1234 ЦК України право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно із ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заявлений уточнений позивачем позов ґрунтується на тих обставинах, що оспорюваний заповіт був вчинений під впливом помилки, оскільки ОСОБА_7 вважаючи, що заповіт є підставою для оформлення відповідачем права власності на придбаний нею будинок, не розуміючи значення такого правочину в силу свого віку та юридичною необізнаності, останній підписав заповіт на імя відповідача, яким заповів їй не житловий будинок в с. Голубкове Новомиколаївського району Запорізької області по вул. Широка, 19, а все своє майно, думаючи, що мова йде лише про будинок. Тобто воля ОСОБА_7 щодо продажу будинку не співвпала з зовнішнім оформленням його волевиявлення, оскільки він не мав наміру на передачу всього належного йому майна чужій особі.

З роз'яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Судом встановлено, що 10 квітня 2016 року помер батько позивача - ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ОСОБА_10 1-ЖС № 351179 ( а.с. 5).

Згідно копії спадкової справи наданої Новомиколаївською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті ОСОБА_11 із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дочка померлого - ОСОБА_3 (а.с. 19).

Постановою державного нотаріуса Новомиколаївської державної нотаріальної контори № 267/02-31 від 11.10.2016 року було відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, яке належало померлому ОСОБА_7, оскільки крім ОСОБА_3 є спадкоємець за заповітом ОСОБА_5 ( а.с. 35).

ОСОБА_7 за життя склав заповіт, посвідчений 17 грудня 2011 року державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_6 за реєстровим № 977, яким все своє майно, де б воно не було, із чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому і на що за законом він матиме право, заповідав ОСОБА_5 ( а.с. 25).

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що за життя ОСОБА_7 звертався до суду з позовом про визнання вищезазначеного заповіту недійсним з підстав, передбачених ст. 229 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 помилково вважав, що заповіт є підставою для оформленням відповідачем права власності на придбаний нею будинок № 19 за адресою по вул. Широка, в с. Голубкове Новомиколаівського району, не розуміючи значення такого правочину та думаючи, що мова йде лише про спірний будинок, а не про все його майно, матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи житловий будинок № 19, який знаходиться за адресою по вул. Широка, в с. Голубкове Новомиколаівського району Запорізької області належав співмешканці ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності № 14 від 20.01.1995 року ( трудова сільська рада), що зазначено у витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с. 95).

Доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 був співвласником зазначеного житлового будинку, або спадкоємцем, після смерті ОСОБА_12, та в установлений законом строк прийняв спадщину матеріали справи не містять.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 не мав законних прав розпоряджатися вищезазначеним житловим будинком ( заповідати ОСОБА_5, укладати договір купівлі-продажу з ОСОБА_5, надавати доручення для оформлення будь-яких документів щодо цього будинку).

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_7 продав вищезазначений будинок ОСОБА_5, як зазначає позивач, матеріали справи також не містять.

В уточненій позовній заяві позивач зазначає, що кошти за проданий вищезазначений житловий будинок відповідач сплатила онукам ОСОБА_8, а не ОСОБА_7

Виходячи з вищенаведеного доводи позивача про те, що заповіт був складений з метою оформлення ОСОБА_5 права власності на придбаний нею у ОСОБА_7 вищезазначений будинок не заслуговують на увагу.

Таким чином твердження апеляційної скарги про відсутність волевиявлення у ОСОБА_13 на складання заповіту щодо всього майна, при цьому останній помилково вважав, що мова йде лише про будинок не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищезазначеними фактичними обставинами справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України. Вимоги до форми заповіту: письмова форма із зазначенням місця та часу його складання; особисте підписання заповідачем; нотаріальне посвідчення або посвідчення іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу, серед яких статтею 1251 ЦК України передбачені посадові особи відповідного органу місцевого самоврядування.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування").

Установлено, що заповіт від 17 грудня 2011 року посвідчений державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_6, спадкодавцем власноручно зазначено у заповіті про те, що заповіт з його слів записаний вірно та ним уголос прочитаний перед підписанням у присутності нотаріуса, що підтверджує дійсне волевиявлення спадкодавця та виключає можливість помилки з його боку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов обґрунтованого висновку, що заповіт ОСОБА_7від 17грудня 2011 року відповідає як загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 203 ЦК України), так і загальним вимогам щодо форми заповіту, які визначені ст. 1247 ЦК України, а саме: спірний заповіт складено у письмовій формі, зазначені місце та час його складання, на ньому мається підпис заповідача ОСОБА_7 Заповіт посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі.

Суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в цілому повторюють вказані позивачем при пред"явленні позову фактичні підстави позовних вимог, які досліджувалися під час розгляду справи судом першої інстанції і не знайшли свого підтвердження.

Вказані у скарзі доводи та обставини додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, переконливих підстав для висновку про необхідність зміни або скасування рішення в порядку ст. 309 ЦПК України вони не містять.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Г.С. Подліянова

Судді: А.В. Дашковська

ОСОБА_2