Провадження № 2/201/718/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27 березня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого: судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

25.11.2016р. МТСБУ звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. (а.с. № 3 - 6).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14.10.2014р., з вини відповідача, який керував автомобілем «БМВ Х5», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо - транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Мутсубісі Ланцер», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який належить ОСОБА_3 на праві власності. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014р. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до виставка експерта складає 131 933 грн. 96 коп. Відповідач на дату дорожньо - транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів. 15.01.2015р. ОСОБА_3, скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подала відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 50 000 грн., в межах обов'язкового ліміту МТСБУ. Листами МТСБУ зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але нажаль сума відшкодування сплачена не була.

Представник позивача - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 20.12.2016р. - а.с. № 71) в судове засідання 27.03.2017р. не зявилась, подала до суду клопотання, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав викладених в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Також просила розглянути справу без її участі та без фіксування судового процесу технічними засобами, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с. № 74-75).

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання 14.02.2017р. та 27.03.2016р. двічі поспіль не зявився, про дату та час слухання справи кожного разу був повідомлений належним чином за адресою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 09.12.2016р. (а.с. № 17). Згідно до відміток на конвертах з судовими повістками на 14.02.2017р. та 27.03.2017р. їх було повернуто до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 21, 76-79, 80), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням.

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

14.10.2014р. близько 02.00 год. у м. Дніпропетровську на вул. Чкалова водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем БМВ Х5, д/н АЕ 7171 HB, під час руху не оцінив дорожню обстановку та не обрав безпечну, в межах дозволеного, швидкість для руху, у разі чого не впорався з керуванням та скоїв наїзд на автомобіль НОМЕР_3, який стояв з правого боку в попутному з ним напрямку, після чого скоїв наїзд на електроопору. У разі ДТП автомобілі та інше майно отримали механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки, водій ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014р. у справі №199/9360/14-п, ОСОБА_1 було визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с. № 7).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В результаті вище зазначеної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Міцубісі Ланцер», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2, який належить ОСОБА_3 на праві власності та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта», на підставі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/4552761, терміном дії з 21.05.2014р. по 20.05.2015р. (а.с. № 34).

Згідно висновку № 0611/14/МТСБУ експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_6 від 14.01.2015р., розмір матеріального збитку пошкодженого автомобіля марки «Міцубісі Ланцер», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 131 933 грн. 96 коп. (а.с. № 37 60).

Завдана шкода особисто винуватцем ДТП, потерпілому, відшкодована не була.

У зв'язку з чим, власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою від 15.01.2015р. (а.с. № 8).

На час скоєння даної ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У зв'язку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 50 000 грн., в межах обов'язкового ліміту МТСБУ, що підтверджується наказом МТСБУ від 10.02.2015р. та платіжним дорученням № 1/25339 від 13.02.2015р. (а.с. № 10, 11, 28).

Згідно ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка проводиться в порядку, передбаченому «Методикою товарознавчою експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092.

Тому, для вирішення питання щодо розміру фактично заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приймає до уваги висновок № 0611/14/МТСБУ експертного дослідження по визначенню вартості матеріального збитку, нанесеного власнику колісного транспортного засобу, складеного судовим експертом автотоварознавцем ОСОБА_6 від 14.01.2015р., проведений у відповідності до чинного законодавства (а.с. № 37 60).

Письмова пропозиція позивача, направлена листом від 23.12.2014р. на адресу відповідача (а.с. № 29) щодо вирішення справи в добровільному порядку була залишена останнім без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вказує ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.

Відповідно п. 1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

МТСБУ виконало покладений на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та виплачено ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1/25339 від 13.02.2015р. (а.с. № 28).

Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у МТСБУ виникло право зворотньої вимоги до відповідача в розмірі понесених витрат, що складає 50 000 грн.

Таким чином, до позивача, як до страховика, що виплатив страхове відшкодування в межах сплаченої суми в розмірі 50 000 грн., перейшло право вимоги, яке ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 1187, 1188 ЦК України, мала до відповідача, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При розгляді цієї справи, суд виходить з того, що строки позовної давності позивач не пропустив (позов датовано 21.11.2016р., надійшов до суду 25.11.2016р., а сума страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. була перерахована на користь ОСОБА_3 платіжним дорученням № 1/25339 від 13.02.2015р. (а.с. № 3 6, 28).

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та оплатою послуг аварійного комісара.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з урахуванням задоволення позовних вимог у повному обсязі, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого при подачі позову, судового збору в розмірі 1378 грн., що підтверджується квитанцією від 17.11.2016р. (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 35, 38, 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», . 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 60, 74 - 76, 88, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213, 214, 215, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати на відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, повязані із виплатою страхового відшкодування в сумі 50 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. ст. 223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.В.Ткаченко