Справа № 333/93/17
Провадження №2/333/802/17
РІШЕННЯ

Іменем України

06 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючої судді Круглікова А.В.,

при секретарі Тарасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 до відповідача: ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми основного боргу в розмірі 26 690 грн., 3% річних в сумі 800,70 грн. одноразовим платежем, або ж у разі відмови відповідача від виплати заборгованості одноразовим платежем, накласти стягнення на майно, яке було передано ОСОБА_2 в натурі, як спадкоємцеві, а саме на 1/3 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північно-Кільцева, б. 24-а, кв. 69 чи іншого майна, яке було передано спадкоємцям в натурі. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на складену ОСОБА_3 розписку від 18.04.2012 р., за змістом якої остання підтвердила отримання від позивача - 06.12.2011 р. грошових коштів в сумі 1000 доларів США в якості позики на придбання автомобіля дочці. Оскільки про смерть ОСОБА_3 позивачу стало відомо лише у листопаді 2016 р., ОСОБА_4 звернулась до ОСОБА_2 як спадкоємця після смерті ОСОБА_3 з вимогою про повернення суми боргу в розмірі 1000 доларів США, взятих його дружиною. Однак, як вказував позивач, відповідач грошові кошти не повернув. У звязку з чим, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача наведену вище суму заборгованості. Позивач в судових засіданнях підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначив, що ОСОБА_1 було відомо про смерть ОСОБА_3 Так, на прикінці лютого 2016 р., через декілька днів після смерті ОСОБА_3 її дочка особисто передала позивачу речі, які до цього часу знаходились в кіоску ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 не предявила будь-яких вимог про повернення боргу, а тому відповідно до норм ст. 1281 ЦК України позбавляється права вимоги. Крім того, відповідачем зазначалось, що після смерті ОСОБА_3 спадщину ніхто не приймав, спадкоємців та спадкового майна після її смерті не має. У звязку з чим, відповідач не є належним відповідачем у цій справі. Також, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності та у задоволенні позову відмовити. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що ОСОБА_1 була обізнана про смерть ОСОБА_3 ще у лютому 2016 р. Також, зазначили, що відповідач у цій справі після смерті ОСОБА_3 перебував у своїй дочці у Києві. Свідок ОСОБА_7 повідомила, що працює разом с ОСОБА_1, у ОСОБА_3 купляла одяг. Вказала, що повідомила ОСОБА_1 про смерть ОСОБА_3 у грудні 2016 р., коли вона приїхала до міста. Коли ОСОБА_1 поїхала з міста свідок ОСОБА_7 зазначила, що не знає. Свідок ОСОБА_8, що була допитана в ході розгляду справи повідомила суд, що знайома з ОСОБА_1 та знала ОСОБА_3 оскільки працюють разом на ринку. Зазначила, що узнала про смерть ОСОБА_3 на ринку на початку 2016 р. Коли стало відомо ОСОБА_1 про смерть ОСОБА_3 їй невідомо. Також, зазначила, що ОСОБА_1 виїжджала з міста до матері в АР Крим та приїхала наприкінці 2016 р. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Статтею 1046 ЦК України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч. 1). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2). Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2). Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на розписку від 18.04.2012 р., за змістом якої ОСОБА_3 06.12.2011 р. взяла у позику в ОСОБА_1 1000 доларів США, які рівні еквіваленту в гривнах та зобовязалась їх повернути за першою вимогою останньої. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2016 р. ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 24.02.2016 р. серії І-ЖС № 353004. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з вимогою про повернення грошових коштів в сумі 1000 доларів США. Як пояснював представник позивача, такого звернення до ОСОБА_3 не було. Позивачем заявлені вимоги про стягнення суми заборгованості в розмірі 27 490,70 грн. з ОСОБА_2, який на думку позивача, є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 Крім того, позивач просить суд у випадку відмови відповідача від виплати заборгованості одноразовим платежем накласти стягнення на майно, яке, як стверджує позивач, було передано відповідачу в натурі, як спадкоємцеві ОСОБА_3, а саме: на 1/3 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північно-Кільцева, б. 24-а, кв. 69 чи іншого майна, яке було передано спадкоємцями в натурі. Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України "Здійснення права на спадкування") та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України "Оформлення права на спадщину). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної вище норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право. Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобовязання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязане з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобовязань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України. Зобовязання за договором позики входять до складу спадщини. Як вбачається із матеріалів спадкової справи після померлої 23 лютого 2016 р. ОСОБА_3, яка була витребувана судом від Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, доказів на підтвердження звернення ОСОБА_2 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання останнім свідоцтва про права на спадщину матеріали спадкової справи не містять. Доводи позивача про те, що ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину після помелої ОСОБА_3 в силу норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України оскільки постійно проживав разом з ОСОБА_3 судом визнаються недоведеними оскільки жодних доказів на підтвердження зазначеного позивачем до матеріалів справи не надано. Крім того, з показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які були допитані в ході розгляду цієї справи слідує, що відповідач у цій справі на час відкриття спадщини перебував за межами міста Запоріжжя, а саме був у м. Києві та повернувся до м. Запоріжжя лише у вересні 2016 р. Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження прийняття ОСОБА_2, як спадкоємцем, спадщини після померлої ОСОБА_3 як в порядку норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так і в порядку, визначеному ст. 1269 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту виникнення у відповідача, як спадкоємця після смерті ОСОБА_3, зобовязання з повернення кредитору (позивачу в спірних правовідносинах) суми боргу, який виник за розпискою від 18.04.2012 р. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження звернення ОСОБА_1 в строк, визначений у ст. 1281 ЦК України, до спадкоємців, які прийняли спадщину, з вимогою про повернення суми заявленого у цій справі боргу. Так, в матеріалах спадкової справи, після померлої 23 лютого 2016 р. ОСОБА_3 міститься лише претензія в порядку ст. 1281 ЦК України кредитора - ПАТ КБ «ПриватБанк». Як пояснював представник позивача, ОСОБА_1 не зверталась до спадкоємців в порядку, встановленому ст. 1281 ЦК України, з вимогою про повернення суми боргу оскільки остання перебувала на час відкриття спадщини за межами України та їй не було відомо про смерть ОСОБА_3 На підтвердження викладеного, позивачем додано до матеріалів справи копію закордонного паспорту на імя ОСОБА_1, де на сторінці 31 містяться відбитки штампів візування, з яких вбачається вїзд та виїзд останньої з території України. Розглянувши наведений вище доказ, судом встановлено, що в період з березня 2016 р. по червень 2016 р. ОСОБА_1 перебувала на території України. Даний факт не заперечувався представником позивача. Інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 позбавлена була можливості дізнатись про факт смерті ОСОБА_3 позивачем до матеріалів справи не додано. Отже, доводи позивача про необізнаність останньої про факт смерті ОСОБА_3 не підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому відхиляються судом. Також, суд виходить з того, що сам факт перебування позивача (кредитора в даному випадку) за межами України не позбавляє кредитора (позивача) обовязку звернутись до спадкоємців, які прийняли спадщину, із вимогою про повернення суми боргу в строк, визначений ст. 1281 ЦК України. Таким чином, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1, як кредитор спадкодавця, не предявила вимог до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені ч.ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК України, а тому за приписами ч. 4 вказаної статті позбавляється права вимоги до останніх. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення заявленої суми боргу в розмірі 26 690 грн. з ОСОБА_2, а також для накладення стягнення на майно, яке, як стверджує позивач, було передано відповідачу в натурі, як спадкоємцеві ОСОБА_3, а саме: на 1/3 частину квартири за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північно-Кільцева, б. 24-а, кв. 69 чи іншого майна, яке було передано спадкоємцями в натурі, відсутні. У звязку з чим, у задоволенні позову цій частині судом відмовляється. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 800,70 грн. (чіткого періоду нарахування, тобто числа, місяця, року початку нарахування та числа, місяця, року закінчення нарахування 3% річних позивачем не визначено). Враховуючи, що судом не встановлено заборгованості відповідача перед позивачем в заявленій до стягнення сумі основного боргу в розмірі 26 690 грн., то підстави для нарахуванні 3% річних на вказану вище суму (26 690 грн.) відсутні. У звязку з чим, судом відмовляється у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 800,70 грн. В описовій частині позову позивач вказує про збитки, остаточну суму яких остання визначить шляхом подання уточненої позовної заяви в процесі розгляду даної справи. Оскільки прохальна частина позовної заяви не містить вимоги про стягнення з відповідача суми збитків із зазначенням їх розміру, а також позивачем в ході розгляду цієї справи такої вимоги не заявлялось, то така вимога про стягнення суми збитків не була предметом розгляду у цій справі та не розглядалась судом. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову у звязку з його недоведеністю, судом відмовляться у задоволенні заяви відповідача від 16.03.2017 р. про застосування строку позовної давності у цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються судом на позивача. Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова