АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 665/1616/16-ц Головуючий у І інстанції Кузьменко А.Д.
Номер провадження 22-ц/791/668/17 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

ОСОБА_1,

секретар Рябченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі заяви від 29 серпня 2011 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 800 гривень під 30 % річних, з підписанням якої погодився про укладення між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, свої зобовязання за кредитним договором відповідач не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2011 року станом на 30 червня 2016 року у розмірі 14272,50 гривні, яка складається з 682,68 гривні заборгованості за кредитом, 9433,99 гривні заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 3000 гривень заборгованості по сплаті пені та комісії, 500 гривень штрафу в фіксованій частині та 655,83 гривні штрафу в процентній складовій.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову з підстав, що у ньому зазначені, оскільки відповідно до Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указаного на ній, а саме до 01 липня 2015 року, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці, судом взагалі не було досліджено строк дії кредитної картки, з позовом позивач звернувся 24 серпня 2016 року, тобто в межах позовної давності.

У судове засідання при апеляційному розгляді справи сторони не зявилися при належному повідомленні.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 серпня 2011 року ОСОБА_2 було подано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої він отримав кредит у розмірі 800 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку не простроченої заборгованості за кредитом, з щомісячним поверненням 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, Умовами передбачено відповідальність позичальника у випадку порушення ним обовязку щодо повернення суми кредиту у вигляді сплати пені та штрафу у фіксованій та процентній складовій. За розрахунком позивача заборгованість відповідача за договором станом на 30 червня 2016 року становить 14272,50 гривні з вказаними у позові складовими, останній платіж в погашення кредиту відповідач здійснив 05 серпня 2013 року, а перед цим активно користувався кредитними коштами, використовував кредитні кошти та погашав заборгованість за ним, з позовом до суду позивач звернувся 30 серпня 2016 року, відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності, тим самим визнано обґрунтованість позовних вимог.

Між сторонами у справі виникли правовідносини, врегульовані Анкетою-заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит), а він зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ст. ст. 549, 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою є грошова сума (штраф, пеня) або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, сплата пені та штрафу передбачена Умовами, тарифами банку.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За п. 2.1.1.5.5 Умов відповідач прийняв на себе обовязок щомісячно погашати заборгованість по кредиту та процентам, сплачувати комісію, п. 2.1.1.7.6 Умов передбачено сплату вказаного у позові штрафу за порушення зобовязань, п. 5.12 визначено строк дії договору протягом 12 місяців з моменту підписання, проте якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону протягом цього строку про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки його належить рахувати не з моменту останнього погашення суми кредиту, а з моменту використання кредитних коштів, після чого у позичальника виникає обовязок погашати суму кредиту періодичними щомісячними платежами у відповідному розмірі, а у кредитора право вимагати у боржника виконання такого обовязку, строк давності належить обраховувати по кожному з щомісячних платежів.

Як вбачається з виписки по рахунку відповідача він активно користувався кредитними коштами, постійно змінюючи розмір боргових зобовязань перед позивачем, щодо кожного випадку користування кредитними коштами їх погашення мало відбуватися щомісячним поверненням у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, висновок суду першої інстанції щодо початку відліку строку позовної давності з моменту останнього платежу 06 серпня 2013 року є неправильним, оскільки і після вказаної дати у відповідача залишався обовязок погашати отриману суму кредиту із сплатою всіх необхідних платежів за користування ним, а у позивача право вимагати цього, доводи позовної заяви відповідачем у встановленому порядку спростовані не були.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення у справі скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог з відшкодуванням понесених судових витрат.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 22 грудня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29 серпня 2011 року 14272,50 гривні, яку складають 682,68 гривні заборгованість за кредитом, 9433,99 гривні заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, 3000 гривень заборгованість по сплаті пені та комісії, 500 гривень штраф в фіксованій частині та 655,83 гривні штраф в процентній складовій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 3138 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_3

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_4

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ ОСОБА_1