АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

04 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Кравець В.А.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року про забезпечення позову

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_1, про визнання договору дарування Ѕ частини будинку та Ѕ частини земельної ділянки недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування частини будинку та договору дарування частини земельної ділянки недійсними.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року з метою забезпечення вказаного позову накладено арешт на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки від 0,10 га, що знаходяться у Солом'янському районі в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, третя особа у справі ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

При постановленні ухвали судом було порушено вимоги ч. 1 ст. 152 ЦПК України та накладено арешт на майно, яке належить третій особі, а не відповідачеві.

Також як на підставу скасування ухвали ОСОБА_1 посилався на те, що питання про забезпечення позову вирішено судом без відповідної заяви позивача. З заявою про забезпечення позову позивач звернувся 02.12.2016, тобто після постановлення судом оскаржуваної ухвали.

За вказаних обставин просив ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, з підстав викладених в ній та просила задовольнити.

Позивач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи ОСОБА_5, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 17.11.2016 звернувся до Солом'янського районного суду м. Києва з даним позовом.

УхвалоюСолом'янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

02 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв'язку з чим дійшов висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно належне на праві власності третій особі.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частина 2 статті 151 ЦПК України зобов'язує позивача обґрунтовувати заяву про забезпечення позову, а ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України зобов'язує суд мотивувати свій висновок.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова) розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також слід зазначити, що згідно роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 7 Постанови ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Суд в порушення вимог, передбачених ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України не мотивував своє судове рішення, переписав лише диспозицію норми права про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, судом вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку та Ѕ частину земельної ділянки від 0,10 га, що знаходяться у Солом'янському районі в АДРЕСА_1 в порушення вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться в нього або в інших осіб.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом накладено арешт на спірні Ѕ частину земельної ділянки 0,10 га та Ѕ частину житлового будинку, які належать на праві власності ОСОБА_1, який є третьою особою у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову було вирішено з порушенням норм процесуального права.

Пунктом 2 частини 1 статті 312 ЦПК України передбачено, що розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє нову ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 листопада 2016 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 760/19685/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5187/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.