АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

06 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В.,Семенюк Т.А.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 05 січня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів ,-

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідачки. Посилаючись на те,що вона є інвалідом третьої групи, що обмежує її життєдіяльність, здатність пересуватися та обслуговувати себе, а її донька, яка має постійну роботу не допомагає їй матеріально, просила стягнути з останньої на її користь 2 500 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05.01.2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн., щомісячно, починаючи з 06.10.2016 року і до покращення її матеріального становища або до зняття інвалідності у встановленому законом порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка є представником відповідачки за договором про надання послуг адвоката, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову . Посилається на неповне з'ясування обставин ,що мають значення для справи,безпідставне не урахування тієї лбставини,що позивачка одружена і має працездатного чоловіка,а відповідачка є матір'ю -одиначкою і на її утриманні та вихованні перебуває 11-річний син,який росте потребує одягу,харчування розвитку ,навчання,тобто значних витрат,при тому ,що зарплата відповідачки від нещодавно становить 3 100 грн. на них удвох з сином,що менше встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб їх віку. Крім того,сааме відповідач несе усі витрати по утриманню їх спільної квартири та сплачує усі комунальні платежі.

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 не з'явилися , будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

ОСОБА_1 надійслала заяву про відкладення розгляду справ з причини її перебування на лікарняному. За відсутності доказів на підтвердження поважності причин неявки відповідачки та її представника у судове засідання,колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви відкладення розгляду справи та виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи за їх відсутності.

Позивач просила апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги,перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того,що позивач є інвалідом третьої групи і потребує матеріальної допомоги,а відповідач в незалежності від свого матеріального становища повинна матеріально допомогати своїй матері. Визначаючи розмір щомісячних платежів відповідачки,вважав ,що відповідач спроможна сплачувати по 400 грн.

Колегія суддів з такими висновками суду погодитися у повній мірі не може.

За змістом ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Таким чином, право на утримання має той з батьків, який є непрацездатним та потребує матеріальної допомоги.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом позивач ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір'ю ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованом шлюбі з ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_3,а відповідачка є матір'ю одиначкою ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ч. 3 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Згідно довідки МСЕК серії АВ № 0639147 позивач є інвалідом третьої групи загального захворювання, їй протипоказана важка фізична робота, інвалідність їй встановлена тимчасово до 01.08.2017 року.

Отже, у даній довідці не зазначено,що позивач є повністю непрацездатною особою.

З приводу інвалідності позивач перебуває на обліку в Лівобережному ОУПФУ і станом на час звернення з позовом до суду її пенсія складала 1130 грн.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становив 1130 грн.

Отже, розмір пенсії позивачки відповідає розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» слідує, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Відповідач працює в ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» на посаді спеціаліста відділу обслуговування клубних программ і її середня заробітна плата за період з 01.03.2016 року по 31.08.2016 року складала 1623,84 грн. На даний час її місячний оклад становить 3100 грн.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначала, що вона одна утримує неповнолітнього сина і її доходи є нижчими ніж прожитковий мінімум встановлений для осіб того віку в якому перебувають вона та її син. Крім того вона несе усі витрати на утримання їх спільної з матрі'ю квартири та оплату всіх комунальних платежів та не спроможна ще утримувати і матір.

Позивачка не заперечувала і не спростувала вказані доводи відповідачки, однак вважала, що в силу ст.202 СК України донька зобов'язана сплачувати на її користь аліменти.

При цьому позивач визнала, що не навела доказів витрат на своє лікування, що може бути підтверджене відповідними медичними довідками чи іншими письмовими документами, з яких би слідувало, що вона потребує певного лікування та несе витрати на це лікування.

Також позивач не навела доказів того, що вона зверталася до будь-якої організації, установи з питання працевлаштування, а їй було відмовлено в цьому з якихось причин.

Виходячи з викладеного, ураховуючи, що пенсія позивачки відповідає прожитковому мінімуму, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі і її чоловік є працездатною особою та має передбачені законом обов'язки щодо утримання своєї дружини, що несення додаткових витрат на своє лікування позивачкою не доведено,а також те, що на утриманні відповідачки, яка є матір'ю одиначкою, перебуває неповнолітня дитина ї її доходи наразі не дають можливості надавати матері матеріальну допомогу,колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильну правову оцінку поданих сторонами доказів, скасовує рішення суду першої інстанції з цих підстав та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314,316,317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 05 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту : У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 753/18215/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3912/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.