Справа № 192/1109/16-ц
Провадження № 2-з/192/9/17
У Х В А Л А

"12" квітня 2017 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Щербини Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Кіреєвої В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробнича спілка «Діон» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Діон» до ОСОБА_1, фізичної особи підприємця ОСОБА_2, Солонянської державної нотаріальної контори, третя особа відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області, про визнання договору оренди недійсним та про скасування запису про державну реєстрацію,

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробнича спілка «Діон», фізичної особи підприємця ОСОБА_2, треті особи відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області, державний реєстратор Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання недійсним договору оренди землі та про скасування запису про державну реєстрацію,

за зустрічною позовною заявою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1, сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробнича спілка «Діон», треті особи відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області, державний реєстратор Солонянської державної нотаріальної контори ОСОБА_3, про визнання недійсним договору оренди землі та про скасування запису про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, фізичної особи підприємця ОСОБА_2, Солонянської державної нотаріальної контори, третя особа відділ Держгеокадастру у Солонянському районі Дніпропетровської області, про визнання договору оренди недійсним та про скасування запису про його державну реєстрацію.

На обґрунтування позову посилається на те, що 18 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладеного договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Малозахаринської сільської ради, загальною площею 7,990 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта про право власності серія IV-ДП №3012448 від 11 квітня 2002 року, кадастровий :01:020:0159 зі строком дії до 18 грудня 2022 року. Вказаний договір був належним чином зареєстрований та набув чинності. Однак в 2015 році позивачу стало відомо про те, що ОСОБА_1 С П. та ФОП ОСОБА_2 уклали між собою договір оренди землі, який зареєстрували 18 жовтня 2015 року на спірну земельну ділянку та на час розгляду справи в суді земельною ділянкою користується ФОП ОСОБА_2, у звязку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду про визнання такого договору недійсним, скасування його державної реєстрації.

ОСОБА_1 в свою чергу звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому посилається на те, що не підписувала договір оренди зі СТОВ «Діон» від 18 грудня 2012 року, а до цього часу між нею та позивачем дійсно існували договірні зобовязання з оренди земельної ділянки, які закінчилися. Крім того вважає, що в договорі від 18 грудня 2012 року відсутні всі істотні умови відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а тому просить суд визнати його недійсним.

ФОП ОСОБА_2 також подав зустрічний позов в якому вважає, що договір від 18 грудня 2012 року, який укладений між позивачем та ОСОБА_1 не містить всіх істотних умов відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а тому просить суд визнати його недійсним.

11 квітня 2017 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони фізичній особіпідприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), а також будь-яким іншим особам у будь-який спосіб, засіб та захід, здійснювати обробіток, засівання, внесення будь-яких добрив, засобів захисту рослин, вирощування будь-яких сільськогосподарських рослин, а також користування та використання у будь-який інший спосіб земельної ділянки, розташованої на території Малозахаринської сільської ради, загальною площею 7,990 га, яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) на підставі державного акта про право власності серії IV-ДП №3012448 від 11 квітня 2002 року, кадастровий :01:020:0159 до набрання чинності рішенням суду у цій справі.

Свою заяву позивач мотивував тим, щоземельна ділянка, яка є власністю ОСОБА_1 на даний час фактично передана в оренду ФОП ОСОБА_2, тобто останній має право використовувати земельну ділянку за призначенням, зокрема обробляти її, вносити добрива, здійснювати засівання земельної ділянки, тощо. Якщо рішенням суду буде задоволено позов СТОВ «АВС «Діон», то договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 буде визнано недійсним, і повернення ФОП ОСОБА_2 земельної ділянки та користування СТОВ «АВС «Діон» земельною ділянкою може бути утрудненим, а користування земельною ділянкою СТОВ «АВС «Діон» взагалі неможливим, у звязку з тим, що вказана земельна ділянка буде оброблятися та буде занята посівами, внесеними добривами, засобами захисту росин тощо, які належали ФОП ОСОБА_2

На теперішній час ФОП ОСОБА_2, уклавши договір оренди землі з ОСОБА_1, законність якого є предметом спору у даній цивільній справі, отримав право користуватися земельною ділянкою. Одночасно право користування цією ж земельною ділянкою має й СТОВ «АВС «Діон» на підставі договору оренди цієї земельної ділянки, який укладено з ОСОБА_1

При цьому обробіток та засівання земельної ділянки здійснює тільки ФОП ОСОБА_2, а в разі якщо позов буде задоволено, то СТОВ «АВС «Діон» не матиме можливості використовувати вказану вище земельну ділянку як єдиний законний користувач цієї земельної ділянки, у звязку з тим, що ця земельна ділянка буде зайнята посівами, добривами, засобами захисту рослин, які належатимуть ФОП ОСОБА_2, що в свою чергу утруднить виконання законного рішення суду у даній справі та знову призведе до порушення права СТОВ «АВС «Діон» на самостійне господарювання на зазначений земельній ділянці.

Тому позивач вважає, що невжиття заходів у вигляді заборони вчиняти дії щодо обробітку, засівання, вирощування рослин та інше використання земельної ділянки, що належить ОСОБА_1 може зробити неможливим виконання рішення суду або утруднити його виконання.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, у звязку з чим та відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України суд ухвалив здійснювати розгляд заяви у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обовязковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.4 постанови пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Відповідно до положень ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Згідно із ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ухвалою суду від 19 лютого 2016 року було відкрито провадження у справі, а судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір про визнання договору оренди недійсним та про скасування запису про його державну реєстрацію, який був укладений 18 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 про оренду землі, розташованої на території Малозахаринської сільської ради, загальною площею 7,990 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акта про право власності серії IV-ДП №012448 від 11 квітня 2002 року, кадастровий :01:020:0159.

Дана земельна ділянка на даний час передана в оренду ФОП ОСОБА_2, який здійснює її обробіток.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову, як вбачається зі змісту ч.3 ст. 151 ЦПК України, є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Оскільки на час розгляду справи між сторонами дійсно існує спір щодо земельної ділянки, на яку як орендарі одночасно претендують і позивач, і ФОП ОСОБА_2, то вказане на думку суду свідчить про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, які співвідносяться з предметом позову, враховуючи вимоги чинного законодавства стосовно розумності та адекватності заходів забезпечення позову конкретним обставинам.

При цьому судом враховано те, що ФОП ОСОБА_2 здійснює господарські види діяльності повязані з вирощуванням зернових культур (а.с.104, т.2), однак суд вважає що заборона використання лише однієї спірної земельної ділянки не може привести до незворотних наслідків та не буде перешкоджати господарській діяльності ФОП ОСОБА_2

Суд вважає, що забезпечення позову буде стимулювати сторони до виконання своїх процесуальних обовязків належним чином, до недопущення порушення ними процесуальних прав інших осіб та призведе до усунення умисного затягування розгляду справи з боку сторін.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи, що зі змісту обставин, викладених у позовній заяві, вбачається виникнення між сторонами спору, зясувавши обсяг позовних вимог і відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, заявленим позовним вимогам, беручи до уваги, що вжиття запропонованого заходу забезпечення позову не повинно перешкоджати господарській діяльності юридичних чи фізичних осіб, суд приходить до висновку, що за таких обставин невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання можливого рішення суду, ухваленого на користь позивача, у звязку із чим заява позивача підлягає задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що існують правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

В той же час суд вважає що оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, то заява в частині застосування заходів забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 151-153, 197, 208-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрно-виробнича спілка «Діон» про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити фізичній особіпідприємцю ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1), а також будь-яким іншим особам у будь-який спосіб та захід здійснювати обробіток, засівання, внесення будь-яких добрив, засобів захисту рослин, вирощування будь-яких сільськогосподарських рослин, а також користування та використання у будь-який інший спосіб земельною ділянкою, розташованою на території Малозахаринської сільської ради, загальною площею 7,990 га, яка належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2) на підставі державного акта про право власності серії IV-ДП №3012448 від 11 квітня 2002 року, кадастровий :01:020:0159.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк предявлення до виконання ухвали про забезпечення позову - протягом 3 (трьох) років з дня винесення ухвали.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, а у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина