УХВАЛА

про повернення позовної заяви

14 грудня 2017 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Леньо С. І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Личаківського районного суду м. Львова з позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 60 % від його сукупного доходу щомісячно і до досягнення кожним з дітей повноліття. Також просить спільне сумісне майно подружжя розділити порівну, визначивши право особистої приватної власності на автомобіль марки «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 та витребувати у відповідача технічну документацію на зазначений автомобіль.

Предявлена позовна заява ухвалою судді від 06 листопада 2017 року залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст. 119 ЦПК України, а саме з таких підстав:

Згідно п. п. 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав усіх субєктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до змісту позовних вимог в частині стягнення аліментів, позивач просить стягувати їх у відсотковому відношенні від суми доходу, хоча згідно положень ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти присуджуються у частці від доходу або в твердій грошовій сумі.

Таким чином, в частині вимоги про стягнення аліментів позивачу слід було уточнити спосіб їх стягнення, зазначивши частку від сукупного доходу платника аліментів або тверду грошову суму.

Крім того, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом ч. 1 ст. 71 СК України.

Натомість, в частині вимоги про поділ майна подружжя в мотивувальній частині позову позивач вказав на перелік майна, набутого за час шлюбу та вказав на доцільність стягнення з відповідача грошової компенсації, хоча в прохальній частині просив поділити його порівну, не вказуючи спосіб такого поділу.

Також, позивач просив визнати право власності на автомобіль і так само як і з іншим майном, не вказав ринкової вартості цього автомобіля, що в сукупності, не відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України згідно з якою позовна заява також повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Вказане виключало можливість встановити ціну позову і як наслідок, визначити розмір судового збору, належного до сплати за предявлення такого позову відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

У звязку з наведеним, позивачу було розяснено, що за правилами пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 (640 грн.) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 (8000 грн.) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 (640 грн.) розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, а відповідно до ч. 3 ст. 6 цього Закону, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Таким чином, в частині вимог про поділ майна подружжя позивачу слід було уточнити зміст позовних вимог, зокрема поділ якого майна і в який спосіб остання просить здійснити в судовому порядку, а також визначити ціну позову та відповідно до зазначених вище вимог Закону України «Про судовий збір», здійснити оплату судового збору з врахуванням вже оплаченого судового збору в розмірі 640 грн. або ж зазначити з наведенням відповідних мотивів про неможливість визначити вартість того чи іншого майна.

Також, в прохальній частині зазначено про витребування у відповідача технічної документації на автомобіль, однак не конкретизовано, чи така вимога є позовною, чи вона предявлена в порядку ст. 137 ЦПК України як вимога про витребування доказів. Якщо така вимога є позовною, також підлягає оплаті судовий збір як за вимогу немайнового характеру.

З одного боку, такі недоліки позовної заяви суперечили вимогам п п. 3, 4, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, зокрема, а з іншого, виключали можливість для суду визначитись із способом захисту цивільних прав та інтересів, обраних позивачем, враховуючи також відсутність можливості вийти за межі позовних вимог.

Для усунення цих недоліків судом був встановлений пятиденний строк з дня отримання позивачем ухвали. Однак, отримавши ухвалу 06.12.2017 року, в пятиденний строк позивач не усунув недоліки, не виконав вказані в ухвалі вимоги.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені ст.ст.119,120 ЦПК України, не сплатить судові витрати, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

З огляду на викладене, керуючись ст. 121 ЦПК України,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення аліментів на утримання дітей - визнати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст.294,296 ЦПК України.

Суддя: Леньо С. І.