АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 661/5166/15-ц Головуючий в І інстанції Матвєєва Н.В.
Номер провадження №22-ц/791/1884/2017 р. Доповідач Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року грудня місяця 07 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі секретаряОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору зі сторони відповідача служба в справах дітей Новокаховської міської ради Херсонської області, державний нотаріус Новокаховської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 про визнання договорів дарування недійсними,

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним позовомта, уточнивши в ході розгляду справи заявлені вимоги, просив визнати недійсними договори дарування 1/2 частини будинку № 9 по вул. Межевича в смт. Дніпряни в м. Нова Каховка Херсонської області та будинку садибного типу № 27 по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, укладені 29.01.2007 року між ним як дарувальником та ОСОБА_6, що діяла від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_8 без застосування реституції.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.01.2007 року державним нотаріусом Новокаховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області ОСОБА_9 було посвідчено договори дарування на 1/2 частину будинку № 9 з відповідною частиною господарчих та побутових споруд, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, по вул. Межевича, а також будинок садибного типу №27 з земельною ділянкою площею 873 кв.м., що знаходиться по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, за якими позивач подарував належне йому нерухоме майно ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, законним представником якого була ОСОБА_6

ОСОБА_8 та ОСОБА_6 є онуком та донькою його колишньої дружини ОСОБА_10 Після перенесеного в 1996 році субарахноідального крововиливу він отримав 2 групу інвалідності, внаслідок чого почав страждати на церебросклероз, дисциркуляторну енцефалопатію та інші захворювання, що потягли за собою погіршення зору та потребу в постійному сторонньому догляді.

В 2006 році дружина позивача захворіла на онкологічне захворювання, та оскільки вони удвох потребували догляду, вона переконала його укласти договір довічного утримання зі своєю рідною донькою ОСОБА_6 При цьому, наміру відчужувати належні йому будинки він не мав, оскільки йому ніде було жити.

Вважає, що він діяв під впливом помилки відносно правової природи угоди, прав та обовязків сторін, оскільки ніколи не збирався передавати у власність будинок, який він самостійно збудував та проживав в ньому все своє життя. Посилаючись на положення статті 229 ЦК України, просив визнати недійсними оспорювані договори дарування.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 01.03.2016 р. замінено неналежного відповідача ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_6 на належного ОСОБА_6, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 (Том.1 а.с.53-54).

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 липня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини будинку № 9 по вул. Межевича в смт. Дніпряни в м.Нова Каховка Херсонської області, укладений 29.01.2007 року між ОСОБА_7 як дарувальником та ОСОБА_6, яка діяла від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 Визнано недійсним договір дарування будинку садибного типу № 27 по вул. Новолагерській в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонської області, укладений 29.01.2007 року між ОСОБА_7 як дарувальником та ОСОБА_6, яка діяла від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори, ОСОБА_9 Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Письмові заперечення на адресу апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Визнаючи договори дарування від 29.01.2007 року недійсними на підставі ст.229 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача було відсутнє волевиявлення на передачу свого нерухомого майна у власність ОСОБА_8 безоплатно, він помилявся щодо природи договору та неправильно сприйняв фактичні обставини правочину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що 29.01.2007 року ОСОБА_7П уклав договір дарування з ОСОБА_6, яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_8, діючи добровільно, і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали цей договір про таке : дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар належний дарувальнику житловий будинок № 27 з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонська область по вул. Новолагерській (ОСОБА_4 1, а.с.11).

В п.7 вказаного договору зазначено, що сторони підтверджують, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Договір підписаний дарувальником ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від імені малолітнього ОСОБА_8 29.01.2007 року договір посвідчений ОСОБА_9, державним нотаріусом Новокаховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області.

Того ж дня, ОСОБА_7П уклав договір дарування з ОСОБА_6, яка діяла в інтересах малолітнього ОСОБА_8, діючи добровільно, і перебуваючи при здоровому розумі та ясній памяті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (зокрема, з вимогами щодо недійсності правочину) уклали цей договір про таке: дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар належний дарувальнику 1/2 частину житлового будинку № 9 з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, які знаходяться в смт. Дніпряни м. Нова Каховка Херсонська область по вул. Межевича (ОСОБА_4 1, а.с.13).

Зі змісту п.7 зазначеного договору вбачається, що сторони підтверджують, що їх волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. Обдарований зобовязується надати право безоплатного довічного проживання у відчужуваній частині будинку ОСОБА_7 Договір підписаний дарувальником ОСОБА_7 та ОСОБА_6 від імені малолітнього ОСОБА_8 29.01.2007 року договір посвідчений ОСОБА_9, державним нотаріусом Новокаховської міської державної нотаріальної контори Херсонської області.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтями 229-233 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину (стаття 229 ЦК України) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст. 229 та ст.ст. 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у № 6-93цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

На підставі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що на час укладання вказаних договорів дарування ОСОБА_7 був інвалідом 2 групи, внаслідок перенесеного спонтанного субарахноідального крововиливу, синдром ВСД.

З медичних довідок та історії хвороби ОСОБА_7 за 1998 рік, 2002 рік, 2015 рік вбачається, що ОСОБА_7 страждає на церебросклероз, ДЕП 2 ступеню, артеріальну гіпертензію (ОСОБА_4 1, а.с. 21-24).

Станом на час укладення спірних договорів позивачеві виповнилось 59 років.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що під час укладення договорів дарування перебував у хворобливому стані, так як після перенесеного інсульту постійно хворів. Ініціатором укладення вказаних договорів була ОСОБА_6, оскільки він не розумів змісту вказаних договорів, вважав, що їх укладення необхідне для здійснення догляду за ним та його дружиною, а також для допомоги по господарству зі сторони відповідачки, був впевнений, що між ними було укладено договір довічного утримання.

Факт того, що ОСОБА_7 після перенесеного інсульту перебував в тяжкому стані, хворів, з цього часу ніде не працював, вживав ліки, був підтверджений в судовому засіданні свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Також, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 до і після укладання договорів дарування був зареєстрований та постійно проживав в житловому будинку по вул. Межевича, 9 в смт. Дніпряни (ОСОБА_4. 1, а.с.14-17), здійснював сплату за комунальні послуги та земельний податок (ОСОБА_4 1, а.с.77-112).

При цьому, ОСОБА_6, ОСОБА_8 були зареєстровані в зазначеному житловому будинку з 27.12.2002 року до 22.12.2006 року (ОСОБА_4. 1, а.с.14;16-17).

Установивши, що позивач на час укладення оспорюваних договорів був особою похилого віку, за станом здоров'я він та його дружина потребували стороннього догляду та матеріальної допомоги, після укладання договорів дарування місця проживання не змінював, продовжував проживати у подарованій ним ? частині будинку та користуватися нею, тобто фактичної передачі подарованого майна не відбулося, а також іншого житла він немає, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що останній погоджувався на передачу нерухомого майна у власність відповідачки лише за умови його подальшого утримання й, укладаючи спірні договори, помилявся щодо правової природи правочинів, прав та обов'язків, які виникнуть після їхнього укладення між сторонами.

Таким чином, відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, супереч вимогам ст.717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі ч.3 ст. 203 та ст. 229 ЦК України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14).

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання спірних договорів дарування недійсними є обґрунтованим.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що намір ОСОБА_7 укласти саме договір дарування з ОСОБА_8, а не договір довічного утримання з ОСОБА_6М підтверджується рішенням виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області від 21.12.2006 р. №344, за яким було надано дозвіл позивачу підписати в нотаріальній конторі договір дарування ? частини житлового будинку за адресою смт. Дніпряни, вул. Молодіжна, 9, право користування яким буде мати неповнолітній ОСОБА_8, не спростовують висновків суду першої інстанції та не узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові № 6-93цс16 від 16 березня 2016 року, згідно якої наявність помилки суд визначає і за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Доводи апелянта про те, що позивачем пропущений строк позовної давності є необґрунтованими та до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки про укладення між сторонами 29.01.2007 року саме договорів дарування, а не договору довічного утримання, як помилково вважав позивач, останньому стало відомо в 2015 році після погроз з боку відповідачки, що вона його виселить.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги відносно того, що місце проживання після укладання оскаржуваних договорів позивач не змінював, так як договір дарування ? будинку по вул. Межевича, 9 в смт. Дніпряни був укладений з правом довічного проживання ОСОБА_7 у ньому, так як дане застереження у договорі характерне саме для договору довічного утримання, що також сприяло неправильному розумінню позивачем правової природи укладених ним договорів.

Також не можуть спростовувати висновок суду першої інстанції й реєстрація укладених договорів в БТІ та перебування цих договорів у обдарованого, які, на думку апелянта, свідчать про прийняття дарунка відразу після укладання правочинів, оскільки позивач, в силу зазначених вище причин, помилявся у правовій природі даних договорів та у наслідках, які виникнуть після їх укладання у вигляді реального відчуження житлових будинків і зміну власника.

Також, колегія суддів вважає не прийнятними посилання апелянта щодо порушення судом першої інстанції процесуальних норм внаслідок заміни за ухвалою суду від 03.02.2016 р. належного відповідача ОСОБА_8, обдарованого за оспорюваним договором на ОСОБА_6, яка не є стороною цього правочину, що діяла при укладанні договорів в межах представництва, оскільки відповідно до вимог ст.39 ЦПК України законними представниками малолітніх та неповнолітніх дітей у суді є їхні батьки. Тим самим, суд в своїй ухвалі вказав її належним відповідачем, що діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_8

Отже, доводи апеляційної скарги колегією суддів до уваги не приймаються як такі, що не підтверджені доказами та не спростовують правильних по суті висновків суду.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги та доповнень до неї є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справ.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє від імені ОСОБА_6відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Копія ухвали оформлена 13 грудня 2017 року

Ухвала набрала законної сили 07 грудня 2017 року

Суддя О.М. Полікарпова

Секретар

судового засідання ОСОБА_4