АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6398/17 Головуючий 1 інст. - Семіряд І.В.
Справа № 638/1087/17-ц Доповідач - Бурлака І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» грудня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В обґрунтування свого позову посилалася на те, що з 05 липня 2008 року вона з ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу 10 квітня 2009 року народився син ОСОБА_3

Зазначила, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Вказала, що ОСОБА_1 проживає окремо та з травня 2016 року припинив надання матеріальної допомоги на сім`ю та утримання дитини.

Зазначила, що дитина потребує батьківського піклування, матеріального забезпечення. Знаючи, що дитині необхідна батьківська увага та допомога, відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

Вказала, що інших осіб на утриманні відповідач не має, стягнення з нього не проводиться.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 травня 2016 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму судових витрат у розмірі станом на дату постановлення судового рішення у даній справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 25 січня 2017 року до його повноліття; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн.; в іншій частині позову відмовлено; рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу аліментів за один місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити та абзац другий резолютивної частини викласти в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 25 січня 2017 року до його повноліття з урахуванням коштів, які були сплачені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 для утримання дитини після 25 січня 2017 року; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

При цьому посилався на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не з'ясував потреби дитини; обставини фінансування витрат на утримання дитини його матір'ю, яка також повинна приймати участь в утриманні дитини; не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 є підприємцем та дохід, який він отримує, є коштами, призначенням яких є забезпечення підприємницької діяльності та розрахунків з контрагентами; що ? частина всіх видів заробітку (доходу), отриманого ним може значно перевищити як потреби дитини, так і суми чистого доходу, який залишається у підприємця після розрахунків з контрагентами по підприємницькій діяльності; що розмір аліментів має бути обмежений десятьма прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що дозволить в повному обсязі забезпечити утримання та гармонійний розвиток дитини і буде відповідати її інтересам та одночасно не призведе до порушення його прав; що після 25 січня 2017 року він добровільно перерахував позивачу кошти на утримання сина, однак це не відображено в рішенні суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 25 січня 2017 року до його повноліття, суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Із роз'яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 05 липня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у 2017 році для дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2017 року 1689,00 грн., з 01 травня 2017 року по 30 листопада 2017 року 1777,00 грн., з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2017 року 1860,00 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у добровільному порядку сплатив матеріальну допомогу на утримання сина 03 жовтня 2016 року - 500,00 грн., 11 листопада 2016 року - 500,00 грн., 13 грудня 2016 року - 1000,00 грн., 10 січня 2017 року - 1000,00 грн., 13 лютого 2017 року - 1000,00 грн., 10 березня 2017 року - 2000,00 грн., 11 квітня 2017 року - 2000,00 грн., 10 травня 2017 року - 2000,00 грн.

Посилання ОСОБА_1 на те, що оскільки він у добровільному порядку утримував сина та сплачував грошові кошти, починаючи з жовтня 2016 року по 10 травня 2017 року відповідно з 500,00 грн. до 2000,00 грн., тому про це необхідно зазначити в резолютивній частині рішення суду, судовою колегією не приймається, оскільки вимог про зменшення розміру аліментів він не заявляв і ці питання за його заявою та наданням відповідних платіжних документів вирішуються під час виконання рішення суду.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що розмір аліментів має бути обмежений десятьма прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що дозволить в повному обсязі забезпечити утримання та гармонійний розвиток дитини і буде відповідати її інтересам та одночасно не призведе до порушення його прав не грунтуються на вимогах закону.

Так, частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Зі змісту цієї статті вбачається, що чинним законодавством передбачені граничні розміри аліментів як мінімальний, так і максимальний, який становить не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо це питання вирішується в наказному провадженні.

Проте, в нашому випадку вирішується питання щодо стягнення аліментів в порядку позовного провадження. Виходячи з змісту статті 182 СК України, яка застосовується для вирішення цього питання, не встановлено граничний максимальний розмір аліментів.

Перевіряючи законність та обгрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1.ч.1.ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1.ч.1.ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії