АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/16242/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1808/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Михайлов А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

7 грудня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 1 квітня 2013 року по 31 січня 2015 року в розмірі 176000 грн., індексацію заробітної плати за період з 1 квітня 2013 року по 31 січня 2015 року у розмірі 4933 грн., компенсацію за 43 дні невикористаної відпустки в розмірі 11 046 грн., моральну шкоду 5000 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, провадження у справі закрити, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що він з 12 червня 2010 року працював Інструктором з керування автомобілем у ФОП ОСОБА_3 на підставі трудового договору № 486 ІН/10.

Починаючи з вересня 2010 року відповідач перестав виплачувати йому заробітну плату внаслідок чого утворилась заборгованість.

За результатами звернення ОСОБА_1 з даного приводу 11 лютого 2015 року Прокуратурою Оболонського району внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000Р036.

16 червня 2015 року позивачем подано заяву про визнання його потерпілим від злочину.

Зазначив, що порушенням його права на своєчасну виплату заробітної плати завдало моральні страждання. Ним втрачені нормальні життєві зв'язки, що в цілому вимагає від нього докладання додаткових зусиль для організації свого життя, необхідності звертатись за допомогою до спеціалістів з метою відновлення порушених трудових прав.

У зв'язку із викладеним та з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 на його користь заборгованість по заробітній платі з урахуванням індексації за період з вересня 2010 року по травень 2016 року в розмірі 578552,43 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 44194,97 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, як вбачається з трудового договору № 486 ІН/10, довідок про доходи від 25 лютого 2013 року та від 26 березня 2013 року, з 12 червня 2010 року по 31 січня 2015 року позивач працював майстром з практичного водіння транспортного засобу у ФОП ОСОБА_3 з щомісячною заробітною платою 8000 грн.

Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимога про розрахунок.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечував укладання трудового договору з позивачем, зазначаючи, що трудовий договір № 486 ІН/10 який нібито укладений між ним та ОСОБА_1 є підробленим, у зв'язку із чим ним - ОСОБА_3 7 жовтня 2015 року подано заяву до Оболонського РУ ГУМВС про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Оболонського районного суду від 2 червня 2016 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, яка не була проведена у зв'язку із ненаданням експерту оригіналу спірного трудового договору та не оплатою експертизи відповідачем.

За клопотанням апелянта в колегією суддів була призначена судова почеркознавча експертиза, яка також не була проведена у зв'язку із ненаданням експерту оригіналу спірного трудового договору.

Колегія суддів не може прийняти до уваги посилання позивача на те, що він направляв до експертної установи оригінал трудового договору № 486 ІН/10, оскільки експертами справа у суд першої інстанції була повернута саме у зв'язку із ненаданням експерту оригіналу спірного трудового договору та не оплатою експертизи відповідачем, в матеріалах справи оригінал трудового договору також відсутній.

На підтвердження свої доводів про відсутність трудових відносин між сторонами, ОСОБА_3 надав документи звітів форми 1ДФ та Д4 за 2012-2015 рр. про нарахування та сплату податків за працівників апелянта, в яких даних про роботу позивача у апелянта не міститься.

Також відомостей про ОСОБА_1 не міститься і в розрахунково-платіжних відомостях за цей період (.с.11-0 т 2).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у період з 12 червня 2010 року по 1 січня 2015 року трудові договори, укладені між ОСОБА_3 і ОСОБА_1, до Оболонського РЦЗ на реєстрацію не подавалися.

ОСОБА_1 не надано доказів виконання ним вимог Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 08.06.2001 № 260 (у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України 14 жовтня 2010 № 320) в частині належного оформлення трудових відносин, а саме надання працівником, який влаштовується на роботу, - трудової книжки, реєстраційного номеру облікової картки платника податків або серії та номеру паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відповідну відмітку у паспорті).

Таким чином, колегія суддів встановила, що відповідний центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про укладення такого договору не повідомлявся, не вносилися такі записи і в трудову книжку позивача, відповідач також не сплачував відповідні внески за найманого працівника.

З особової медичної книжки ОСОБА_1 вбачається, що він з травня 2010 року по жовтень 2015 року обіймав посаду майстра ПНВА ТОВ «ЮАН-АВТО» (а.с. 42-44 т. 1).

Крім того, з відповіді Регіонального сервісного центру в м. Києві вбачається, що ОСОБА_1 в період 2010-2015 рр. викладав у групах слухачів закладу з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів ТОВ «Магістраль-М» та ТОВ «ЮАН-АВТО» (а.с. 46-48, т. 1).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо існування трудових відносин між ОСОБА_1 і ФОП ОСОБА_3 не ґрунтується на матеріалах справи та встановлених обставинах, та вважає недоведеними вимоги позивача про стягнення заробітної плати з відповідача та моральної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 7 листопада 2016 року скасувати, ухваливши нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді