Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 428/7970/15-ц
Провадження № 22ц/782/133/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого Луганської В.М.,

суддів Яреська А.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря: Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 акціонерне товариство "Всеукраїнський ОСОБА_3" звернулося до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №BLАЖГА00065674 від 23.08.2011р., відповідно до якого відповідачу було надано кредит у сумі 20 000 грн. на задоволення поточних потреб, зі сплатою процентів у розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення до 23.08.2014 року. Проте, відповідач не повернула кредит та не сплатила проценти за користування ним, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 08.08.2015 р. у розмірі 62 297,56 грн., що складається з: 10 456,40 грн. - заборгованість за кредитом; 2 549,09 грн. - несплачені проценти за користування кредитом; 3622,70 грн. - комісія; 45 669,40 грн. - штраф (пеня).

У зв'язку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № BLАЖГА00065674 від 23.08.2011 року у загальній сумі 62 297,56 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» заборгованість за кредитним договором № BLАЖГА00065674 від 23.08.2011 року у загальній сумі 16 628,19 грн., яка складається: 10456,40 грн. - заборгованість за кредитом; 2 549,09 грн. - несплачені проценти за користування кредитом; 3 622,70 грн.- комісія. Суд стягнув з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 367, 68 грн.

У задоволені заявлених вимог позивача в частині стягнення пені відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням ОСОБА_2 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить змінити рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2017 року в частині відмови у стягненні пені за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 45 669,40 та в цій частині ухвалити рішення, яким задовольнити вимоги позивача в цій частині, стягнути з ОСОБА_4 пеню в розмірі 45 669, 40 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

В судове засідання представник ОСОБА_2 акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» не зявився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена у визначеному законом порядку, на адресу апеляційного суду надійшла заява про перенесення розгляду справи у звязку з хворобою представника. До заяви не надано письмових доказів про хворобу представника. Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливим розглядати справу за відсутністю відповідача та його представника.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно розяснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні заявлених вимог позивача про стягнення з ОСОБА_4 пені у розмірі 45 669, 40 грн., а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_3» про стягнення пені суд першої інстанції виходив з того, що згідно із статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Суд прийшов до висновку, що штраф за період з 14 квітня 2014 року, який був нарахований на суму заборгованості за кредитним договором, стягненню з відповідача не підлягає.

Колегія суддів судової палати вважає, що суд першої інстанції правильно застосував положення статті 2Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», однак суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що сума пені заявлена позивачем у сумі 45 669, 40 грн. нарахована відповідачу з 14.04.2014 року. Такий висновок суду не відповідає встановленим по справі обставинам.

Так, судом встановлено, що 23.08.2011р. між позивачем ОСОБА_2 акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_3» (ПАТ «ВіЕйБі Банк») та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір банківського обслуговування №BLАЖГА00065674 (а.с.4-13).

Відповідно до ст.1050 ЦК України , якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням) , то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики , що залишилась та сплати процентів , належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1054 ЦК України , за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватися належним чином, згідно умовам договору.

Відповідно до Спеціальної частини вказаного договору позивачем було видано кредит відповідачу у розмірі 20 000 грн. з кінцевим терміном повернення 23.08.2014р., зі сплатою 15% річних та комісією 1,75% від суми кредиту, штраф та пеня, передбачені п.п. 4.2, 4.3 Загальної частини договору становлять 25% та 0,50% відповідно. З даними умовами кредитування позичальник відповідач була письмово проінформована, про що свідчить її підпис.

Відповідно до п.4.2. вказаного вище договору у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п.3.3.3 Загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п.8 спеціальної частини.

П.4.3. вказаного договору у випадку прострочення позичальником сплати або не сплати у повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору.

Тобто, сторони вказаним договором передбачили умови нарахування пені у разі прострочення виконання зобовязання.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №BLАЖГА00065674 (а.с.54) прострочена заборгованість за кредитом складає 45 669, 40 грн. за період з 23.03.2013 року по 08.08.2015 року.

Відповідно до статті 2Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Сєвєродонецьк.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована та мешкає у м. Сєвєродонецьку Луганскої області з 1988 року.

Отже, враховуючи приписи ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» №1669-VII від 02.09.2014 року не підлягає стягненню з відповідача пеня з 14.04.2014 року.

За таких підстав, рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 45 669, 40 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення пені у розмірі 8 644, 53 грн. за період з 23.03.2013 року по 13.04.2014 року.

Колегія суддів судової палати не приймає доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції не навів істотних обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру пені на підставі ст.551 ЦК України, оскільки рішення суду першої інстанції не містить висновків щодо застосування ст.551 ЦК України.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 13.03.2017 року апелянту відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення.

При поданні апеляційної скарги розмір судового збору складав -685, 27 грн. Виходячи із пропорційності задоволених вимог, з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 129, 72 грн., з ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_3» на користь держави судовий збір у розмірі 555, 55 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 січня 2017 року в оскаржуваній частині, а саме в частині відмови у стягненні пені скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги ОСОБА_2 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" до ОСОБА_4 про стягнення пені задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" пеню за кредитним договором №BLАЖГА00065674 від 23.08.2011року в сумі 8 644, 53 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 129, 72 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства "Всеукраїнський ОСОБА_3" на користь держави судовий збір у розмірі 555,55 грн.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: