Справа №204/6622/17
Провадження №2/204/2051/17
РІШЕННЯ

іменем України

18 грудня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Мартич А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1, та стягнути з нього судові витрати по справі. В обґрунтування даного позову позивач зазначила, що вона є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_2. 26 лютого 2005 року рідна донька позивача ОСОБА_4, одружилася з відповідачем і від даного шлюбу народилася внука ОСОБА_5. Донька, зять та внук власного житла не мали, тому на прохання доньки та зятя позивач дала згоду на їх проживання та реєстрацію у спірній квартирі. Спочатку позивач зареєструвала у квартирі доньку та внука. Згодом, відповідач, посилаючись на те, що для працевлаштування йому потрібна дніпропетровська реєстрація, вмовив позивача дати згоду на його реєстрацію в зазначеній квартирі, що і було зроблено позивачем 12 жовтня 2015 року. Позивач зазначає, що стосунки між її донькою та відповідачем не склалися, у звязку з чим її донька звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, та рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська зазначена позовна заява була задоволена повністю. Позивач вказує, що фактично відповідач не проживає у спірній квартирі з грудня 2016 року, та вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації місця проживання. Однак, відповідач її вимог не виконав, що позбавляє позивачку права вільно розпоряджатися своєю власністю. Також позивачем зазначено, що відповідач з грудня 2016 року проживає окремо за адресою: АДРЕСА_3, але перереєструватися за місцем фактичного мешкання та добровільно знятися з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, не бажає. На підставі викладеного, позивач вважає, що відповідачем у супереч вимогам ст.ст.71,72, 150 ЖК України порушені її права, як власника квартири.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Додатково позивач зазначила, що в березні 2017 року її донька розлучилася з відповідачем та вже з лютого 2017 року відповідач не проживає у спірній квартирі остаточно. Під час свого проживання у квартирі відповідач вів себе недопустимо, часто приходилося звертатися до поліції за допомогою. Також позивач пояснила, що дала згоду на реєстрацію відповідача у своїй квартирі на прохання доньки, будь-які умови такої реєстрації між сторонами не обговорювались, у спірній квартирі по даний час знаходяться речі відповідача, однак замки у квартирі позивачем змінені та допуск відповідача до квартири вона давати не бажає.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що у 2014 році він брав участь в антитерористичній операції на сході країни та тільки в жовтні 2016 року повернувся додому. Його дружина на той час, тобто донька позивача, попросила, щоб позивач його прописала у квартирі за адресою: АДРЕСА_4, на що остання надала згоду. Також відповідач зазначив, що в середині лютого 2017 року він переїхав у квартиру, яка знаходиться у м.Дніпро по вул. Будівельників, буд.27-А, що належить його сину, через непорозуміння з дружиною. Відповідач стверджує, що іншого житла він не має, а до спірної квартири він не може попасти через те, що його туди не пускають, замки на дверях змінені.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі не з власної волі, а тому законодавчих підстав для задоволення позовних вимог немає.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, до початку судового засідання надав заяву про розгляду справи у відсутності представника та ухвалення рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

Позивач, на підставі договору купівлі продажу квартири від 12 серпня 2005 року, є власником квартири АДРЕСА_5 (а.с.5-6, 20-21).

Довідкою, наданою адресно-довідковим підрозділом ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області від 13 листопада 2017 року та довідкою №13103 від 01 червня 2017 року, виданою міським абонентським відділом №2 «Міські комунальні мережі», встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12 жовтня 2015 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9, 30).

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27 березня 2017 року шлюб між донькою позивача ОСОБА_4 та відповідачем розірвано (а.с.8).

Вирішуючи предявлені позовні вимоги суд враховує розяснення, викладені у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, за якими члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач постійно мешкав в квартирі до лютого 2017 року, потім після даного часу намагався потрапити до квартири, але через зміну замків цього зробити не зміг.

Оскільки не доведений той факт, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, відсутні і визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом.

Обставини викладені в акті, складеного 09 листопада 2017 року, де встановлено, що в оглянутій квартирі АДРЕСА_6 відповідач не проживає з 01 березня 2017 року по 09 листопада 2017 року, його речей немає (а.с.32) судом не приймається до уваги з підстав зазначених вище та у звязку з тим, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач вимушено не проживає у квартирі та в ній по даний час знаходяться його речі.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Той факт, що шлюб між донькою позивача та відповідачем розірвано, суттєвого значення для вирішення спору не має, оскільки за ч. 3 ст. 156 Житлового кодексу, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє відповідача права користування житловим приміщенням.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі, а понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його повного складення безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: