Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді Григоренка М.П.,

суддів : Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Шептицька С.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И Л А :

02 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд з позовною заявою в якій вказала, що вона є пенсіонером за віком, інвалідом ІІ групи, страждає невиліковними хворобами, перенесла інсульт, в звязку із чим потребує стороннього догляду, особливого харчування та значних грошових коштів на лікування.

Отримувані нею пенсія та соціальні плати не дають їй можливості задовольнити вищевказані потреби у повному обсязі, а її дочка відповідачка ОСОБА_2, всупереч положень статті 202 СК України, будь-якої допомоги їй не надає, а тому просила стягнути із останньої на її користь аліменти, в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати предявлення позову, довічно.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері - відмовлено.

_____________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/379/2017 Головуючий у 1 інстанції : Куцоконь Ю.П.

Доповідач : Григоренко М.П.

Вважаючи вказане судове рішення незаконним, через порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що їй безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки вона надала достатні та переконливі докази, які повністю підтверджують те, що вона потребує матеріальної допомоги відповідача, у звязку із незадовільним станом свого здоровя та тяжким майновим становищем.

Будь-які докази, які б вказували на те, що вона в свій час неналежним чином виконувала свої батьківські обовязки щодо своєї доньки відповідача ОСОБА_2, що є підставою для застосування наслідків, передбачених статтею 204 СК України, в матеріалах справи відсутні, а сам по собі факт проживання останньої, будучи неповнолітньою, разом із своїм батьком, жодним чином не підтверджує факт ухилення позивача від виконання своїх обовязків, як матері.

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач вказує, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

При цьому, відповідач також вказує, що дійсно причиною звернення позивача із своїм позовом є не її тяжкий майновий стан, а наявність спору між сторонами у даній справі щодо нерухомого майна.

В ході апеляційного розгляду справи представник позивача ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач та її представник адвокат ОСОБА_4 просили відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що остання не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що вона потребує матеріальної допомоги своєї дочки відповідача ОСОБА_2, так як її щомісячна пенсія та соціальні допомоги у сукупності перевищують прожитковий мінімум, встановлений в України для цієї категорії громадян.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, у звязку із невідповідністю висновків суду обставинам справи, з ухваленням у справі нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є дочкою позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 і остання батьківських прав щодо відповідача позбавлена не була.

На теперішній час позивач ОСОБА_1 є пенсіонером по віку, інвалідом ІІ групи по загальному захворюванню, має ряд хронічних захворювань, у 2013 році перенесла гостре порушення мозкового кровообігу, у звязку з чим потребує постійного стороннього догляду.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в місті Рівне та отримує пенсію державного службовця, розмір якої на грудень 2015 року січень 2016 року становив 2884,74 грн, про що свідчить довідка № 865 від 01 лютого 2016 року.

Як слідує з довідки № 524 від 02 лютого 2016 року управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради, ОСОБА_1 отримує виплату громадянам, які зазнали політичних репресій та згодом були реабілітовані у розмірі 75 грн. щомісячно.

В ході апеляційного розгляду відповідач заявила, що вона не заперечує факт погіршення стану здоровя своєї матері, у звязку із чим та потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, але цю допомогу вона не має фактичної можливості надати позивачу, через погані стосунки між ними, хоча і готова її надавати, однак не в тому розмірі, який зазначено в позовній заяві.

На прохання сторін у даній справі, апеляційним судом оголошувалась перерва для надання останнім можливість завершити розгляд справи шляхом укладення мирової угоди, але яка не була укладена через недосягнення сторонами згоди щодо розміру аліментів.

У відповідності до частини 1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Приймаючи до уваги, що відповідач фактично визнає заявлені до неї вимоги, так як не заперечує існування у позивача потреби в отриманні додаткової допомоги через незадовільний стан свого здоровя та неналежний майновий стан, а спір між сторонам існує лише щодо розміру аліментів, які має сплачувати ОСОБА_2 своїй матері, що, окрім відповідача, ОСОБА_1 має ще одну доньку, яка також має обовязок надавати їй відповідну матеріальну допомогу, враховуючи майновий і сімейний стан та рівень доходу кожної із сторони у даній справі, колегія суддів вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 в розмірі 1/10 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із дня предявлення позову 02 лютого 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 218,303, 307, 309, 313-314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/10 частки від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із дня предявлення позову - 02 лютого 2016 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір, в розмірі 1273 грн. 27 коп., від сплати якого позивач був звільнений відповідно до Закону при поданні позову та апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий М.П. Григоренко

Судді : Н.В. Бондаренко

ОСОБА_5