Справа № 635/2-739/11
Провадження по справі № 2п/635/19/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Покотилівка Харківського району Харківської області заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходилася цивільна справа за зазначеним позовом.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені. З ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №5708515 від 02 жовтня 2007 року в загальному розмірі 107485,96 доларів США, в тому числі: заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 99372,55 доларів США, заборгованість за відсотками за користування кредитом, нараховану станом на 14 липня 2009 року у розмірі 7614,07 доларів США, заборгованість за пенею за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом, нараховану станом на 14 липня 2009 року у розмірі 499,34 доалрів США, а також судові витрати - судовий збір у розмірі 233 доларів США та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 гривень.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, якою просить скасувати заочне рішення суду від 30 листопада 2012 року, посилаючись на те, що про існування будь-яких зобовязань за вказаним судовим рішенням перед ПАТ «ПУМБ» він дізнався від державного виконавця, яка по телефону повідомила про наявність такого рішення та суму заборгованості. В матеріалах справи не міститься жодного доказу належного повідомлення відповідача про виклик до суду, направлення йому позовної заяви та копії рішення суду, а повідомлення про судове засідання шляхом публікації оголошення в газеті вважає таким, що порушує основні засади цивільного процесу щодо права сторін на участь у судовому засіданні, надання доказів та пояснень, крім того відповідач ніколи не був підписаний на зазначене видання та не мав можливості ознайомитися з викликом. У своїй заяві про скасування заочного рішення відповідач зазначає, що ПАТ «ПУМБ» ніколи не предявляв до нього вимог про повернення грошових коштів, лист про дострокове стягнення суми заборгованості, на який суд посилається в заочному рішенні, він також не отримував, кредит був наданий строком до 02 жовтня 2027 року, таким чином відповідач не знав і не міг знати про намір банку достроково стягнути всю суму кредитних коштів. Вважає умови кредитного договору несправедливими, виходячи з вимог ст.ст.11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п. 3.2, 3.4 Постанови Правління Національного Банку України №168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», а розрахунок заборгованості по кредиту, процентам та пені не доведеним.

Представник позивача ПАТ «ПУМБ» ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, в ході судового розгляду звернулася до суду із заявою, в якій вона просить залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2012 року у звязку із пропуском процесуальних строків для подання заяви. В обґрунтування заяви посилалася на те, що в своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначає датою ознайомлення із зазначеним рішенням 25 січня 2016 року, а тому саме з цієї дати він був обізнаний про існування заочного рішення по справі та можливе порушення його прав. Таким чином, строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення сплинув 04 лютого 2016 року, питання про поновлення пропущеного строку для звернення із заявою про перегляд заочного рішення відповідачем не порушується.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона просила залишити заяву без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_4 у судове засідання не зявилися, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності та про відкладення розгляду справи суду не надавали. В матеріалах справи маються письмові пояснення ОСОБА_2, в яких вона зазначила, що з матеріалами цивільної справи та із вищевказаним заочним рішенням суду ОСОБА_1 зміг ознайомитися лише 25 січня 2016 року, однак копію рішення він не отримав до теперішнього часу. Після чого, 01 лютого 2016 року, тобто із додержанням процесуального строку, представником відповідача була подана заява про скасування заочного рішення, яка знаходилася в провадженні судді Харківського районного суду Харківської області Караченцева І.В.. Однак, у звязку з тривалим розглядом зазначеної заяви, 19 травня 2016 року представник відповідача була вимушена подати заяву про залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду, після чого звернулася до суду із даною заявою про перегляд заочного рішення. Крім того зазначила, що до теперішнього часу відповідач копію заочного рішення не отримував, а тому вважає, що строк у відповідності до вимог ч. 2 ст. 228 ЦПК України, норми якої є імперативними, ними не пропущений. В обґрунтування своєї позиції посилалася на практику Європейського Суду з прав людини, просила надати можливість відповідачу реалізувати своє конституційне право на судовий захист шляхом задоволення заяви про скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦПК України, неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали цивільної справи №2-739/11, вважає заяву про скасування заочного рішення такою, що підлягає залишенню без задоволення у звязку з наступним.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без розгляду у звязку з пропуском відповідачем процесуального строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою колегій суддів судової палати апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідач у судове засідання, призначене на 30 листопада 2012 року не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового Бюро ГУМВС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст.. 122 ЦПК України та відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України шляхом опублікування оголошення про виклик у пресі, про що в матеріалах справи маються відповідні документи, заяв про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин неявки у судове засідання або про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило.

Відповідно до вимог ч. 5 та ч. 9 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином; з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.

Таким чином, судом вжити всі заходи щодо повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, при постановленні заочного рішення, підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 1 ст. 169 ЦПК України, судом встановлено не було.

Як розяснено в п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 року, заочний розгляд судом цивільної справи відповідно дост. 224 ЦПК України допускається у тому разі, коли відповідач або всі відповідачі у справі, якщо їх було кілька, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду, не з'явилися в судове засідання при відсутності в ньому їх представників і від них не надійшло повідомлення про причини неявки чи зазначені ними причини визнані неповажними і проти такого розгляду справи не заперечує позивач та ним не було змінено предмета або підстави позову чи розміру позовних вимог.

Заява відповідача про перегляд заочного рішення взагалі не містить посилань на причини неявки відповідача у судове засідання, призначене на 30 листопада 2012 року як на підставу для скасування заочного рішення. Ані відповідачем, ані його представниками в ході розгляду заяви про перегляд заочного рішення не надано суду доказів на підтвердження поважності причин неявки відповідача у зазначене судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, зі змісту зазначеної норми випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливо у випадку встановлення судом двох обставин:

-відповідач не зявився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення та не повідомив про причини неявки з поважних причин;

-докази, на які він посилається, мають істотне значення для вирішення справи.

В заяві про перегляд заочного рішення відсутні посилання відповідача на докази, які необхідно дослідити під час судового розгляду та які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Доводи відповідача щодо його незгоди з умовами кредитного договору та розрахунком заборгованості не підтверджені жодними доказами, останнім жодним чином не спростований розрахунок заборгованості, який був прийнятий судом. Такі доводи, як і незгода відповідача з правовою оцінкою та аналізом існуючих доказів, може бути підставою для апеляційного оскарження рішення суду, а не для скасування заочного рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником в заяві про перегляд заочного рішення не мають істотного значення для скасування заочного рішення та не можуть вплинути на вирішення справи по суті.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним із основних аспектів верховенства права, яке гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є принцип юридичної певності, який вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Христов проти України» від 19.02.2009 року заява №24465/04, право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії").

Юридична (правова) певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов'язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Таким чином, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, передбачених ст.232 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст.231 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення.

Керуючись ст.ст. 76, 169, 231, 232 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Розяснити ОСОБА_1, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя