АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Крічфалуши С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, компенсації втрати частини грошових доходів та відсотків за користування чужими коштами,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року позивач ОСОБА_2, посилаючись на ст.ст.1046, 625 ЦК України, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1і просив ухвалити рішення, якимстягнути з відповідача на свою користь 33.558грн.63коп., як компенсацію втрати частини доходу за порушення строків повернення коштів за договором позики, та 5.800 грн.25 коп., як 3% річних за користування чужими грошима протягом 2.130 днів, а всього, з урахуванням заборгованості за договором позики у сумі 33.131грн.30коп., просив стягнути на свою користь в загальній сумі 72.490грн. 18коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 19.09.2000 року між сторонами укладено договір позики на суму 5.740 дол.США, за умовами якого позичальник ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредитору ОСОБА_2 указану суму коштів у строк до 21.11.2000 року.

У зв'язку з тим, що відповідачем у встановлений строк не погашено заборгованість за договором позики, позивач звернулася до суду з даним позовом про стягнення гривневого еквіваленту суми позики та штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня2017 року позов задоволено частково /а.с.52-54/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 борг у сумі 39.358 грн.63 коп., що, згідно мотивувальної частини цього рішення, складається з інфляційних втрат у сумі 33.5587грн.63коп. та 3% річних у сумі 5.800грн.25 коп., а в решті позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду підлягає скасуванню в частині стягнення основного боргу за договором позики та інфляційних втрат, а в частині стягнення 3% річних рішення належить змінити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення,, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2000 року між сторонами виникли договірні відносини позики, згідно яких, позивач ОСОБА_2 надав позику відповідачу ОСОБА_1 у сумі 5.740 дол.США, які позичальник зобов»язувався повернути у тому розмірі у термін до 21.11.2000 року.

Відповідно до ст.1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладення договору позики між сторонами знайшло своє підтвердження у рішенні Дніпровського районного суду м.Києва від 07.03.2003 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26.05.2003 року /а.с.6,7/.

Крім того, наявність договірних відносин підтверджується частковим погашенням позичальником свого боргу у листопаді 2007 року у сумі 3.000 грн., та у серпні 2008 року, у сумі 4.000грн., як те встановлено у судовому рішенні Апеляційного суду м.Києва від 01.12.2010 року, яке набрало чинності /а.с.9-10/.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 не виконував свої договірні зобов»язання належним чином, кредитор ОСОБА_2 у лютому 2003 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу у розмірі 5.740 дол.США, які просив стягнути у гривневому еквіваленті.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 7.03.2003 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26.05.2003 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у гривневому еквіваленті 30.594 грн.20 коп., що відповідає сумі договору позики у розмірі 5.740 дол.США /а.с.6,7/.

Указане судове рішення по цей час перебуває на виконанні у Державній виконавчій службі.

В подальшому, оскільки судове рішення про стягнення боргу за договором позики не виконувалось, позивач ОСОБА_2 у березні 2009 року звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення, в порядку ст.625 ЦК України, яка діє з 01.01.2009 року, проіндексованої суми боргу та 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва у задоволенні позову було відмовлено, а рішенням Апеляційного суду м.Києва від 01.12.2010 року указаний позов було задоволено частково /а.с.8, 9-10/.

Так, рішенням Апеляційної інстанції ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 втрати від інфляції у зв»язку з невиконанням відповідачем грошового зобов»язання, у сумі 25.572 грн.92 коп. та 3% річних у сумі 6.378 грн.67 коп.

Указане рішення на час розгляду цієї справи також перебуває на стадії виконання.

В даному провадженні позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 30.594 грн.20 коп., що відповідає сумі договору позики у розмірі 5.740 дол.США, втрати від інфляції у сумі 33.558 грн.63 коп., та 3% річних у сумі 5.800 грн. 25 коп. за період з 01.12.2010 року, тобто, з часу ухвалення рішення Апеляційного суду м.Києва від 01.12.2010 року по час звернення до суду з цим позовом.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позову, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині відмови у позові про стягнення боргу за договором позики ухвалено правильно, оскільки указаний борг стягнутий згідно рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 7.03.2003 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26.05.2003 року.

Рішення в частині стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає, оскільки грошове зобов»язання, яке виникло між сторонами укладене в іноземній валюті у розмірі 5.740 дол.США і саме таку суму, за домовленістю сторін, позичальник зобов»язувався повернути кредитору.

Той факт, що з позичальника рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 7.03.2003 року, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 26.05.2003 року, стягнуто борг у гривневому виразі у сумі 30.594грн.20 коп., тобто, у еквіваленті до іноземної валюти - долара США, свідчить про те, що втрати позивача від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Правомірність такого висновку колегії суддів підтверджується позицією викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 року (справа №6-284цс17).

Вимоги позивача в частині стягнення 3% річних від заборгованої суми позики, колегія суддів вважає правомірними і такими, що підлягають задоволенню. Однак, оскільки, суд першої інстанції у резолютивній частині рішення не виокремив стягнуті види зобов»язань відповідача, а стягнув весь борг однією сумою, колегія суддів вважає за необхідне, в такому разі, повністю скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким 3% річних на підставі ст.265 ЦК України стягнути у сумі 4.964грн. 48коп. за період з 02.12.2010 року (тобто, з часу стягнення Апеляційним судом м.Києва від 01.12.2010 року 3% річних) по час ухвалення цього рішення, виходячи із суми боргу 23.594грн. 20 коп., оскільки 7 тис грн., як зазначено вище відповідачем добровільно сплачено на користь позивача (30.594 грн.20 коп. - 7.000 грн. = 23.594грн. 20 коп.).

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову, лише в частині стягнення 3% річних від простроченої суми боргу, у розмірі 4.964 грн.48 коп., а в решті позову відмовити з підстав, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

В порядку розподілу судових витрат, відповідно до ст.88 ЦПК України належить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір у сумі 551грн.20 коп.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4.964(чотири тис. дев»ятсот шістдесят чотири) грн.48 коп., як 3% річних від простроченої суми боргу за договором позики, а в решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 551(п»ятсот п»ятдесят одна) грн.20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді