УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області до ОСОБА_4 про стягнення надміру виплаченої пенсії, за касаційною скаргою Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 суму надміру виплаченої пенсії у розмірі 2 323 грн 44 коп.

На обґрунтування позову Калуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області посилалося на те, що при перевірці пенсійної справи відповідача, який перебуває на обліку ПФУ з 01 серпня 2005 року, за період з 28 червня 2005 року по 29 лютого 2016 року виникла переплата зайво виплаченої пенсії у розмірі 2 323 грн 44 коп.

Посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач відмовляється повертати вищезазначену переплату, позивач просив стягнути її в примусовому порядку.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2017 року апеляційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відхилено, рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року залишено без змін.

У касаційній скарзіКалуське об'єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, керувались вимогами ст. 1215 ЦК України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, дійшовши обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем факту недобросовісного набуття ОСОБА_4 коштів у розмірі 2 323 грн 44 коп.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

З огляду на вищевикладене та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Калуського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Є.П.Євграфова

І.М.Завгородня