АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі: Горак Ю.М.

за участю осіб:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідча ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 за кожним. У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, посилаючись на незаконність ухваленого рішення, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку наявних в матеріалах справи доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Справа №759/7110/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/4270/2017
Головуючий у суді першої інстанції: В.В. Макаренко
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не дослідив та не з'ясував у повному обсязі джерелонабуття права власності на спірну квартиру, яка була придбана частково на кредитні кошти, отримані на підставі договору про надання споживчого кредиту, а частково на кошти отримані ним у позику від ОСОБА_7 Суд не врахував, що повернення цих коштів здійснювалося ним особисто після розірвання шлюбу. А кредит за рахунок якого було придбано квартиру частково погашено за рахунок продажу належного йому автомобіля.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 квітня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 було задоволено частково, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині поділу квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 частину квартиру АДРЕСА_1. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2016 року вказане рішення Апеляційного суду міста Києва скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині вирішення зустрічного позову скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 118800,00 грн. в порядку поділу спільного боргу подружжя. В решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ квартири залишено без змін. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2016 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів скасовано. Справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених підстав, ухвалити рішення яким стягнути на його користь кошти в порядку поділу спільного боргу подружжя.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь в судовому засіданні, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів дійшла висновку, що апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог в цій частині. Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення частини 3 статті 61 СК України передбачають, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснено в п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї(ч. 4 ст. 65 СК України).

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судами, з 11.01.2008 року по 02.04.2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі.

10 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Кредит Європа Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту для придбання житла на вторинному ринку нерухомості з кінцевим терміном повернення до 12 червня 2017 року.

10 червня 2010 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 435 495 грн 50 коп. Як зазначає ОСОБА_3, квартира була придбана за кредитні кошти та за кошти, які він отримав у позику у ОСОБА_7

Так, положеннями статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ізматеріалів справи вбачається, що відповідно до розписки від 18 травня 2010 року ОСОБА_3 отримав у позику 30000 доларів США, які повернуто позикодавцеві 9 червня 2014 року, тобто після розірвання шлюбу. Зі змісту розписки вбачається, що дані кошти він отримав від ОСОБА_7 Однак у розписці про отримання грошей не зазначено на які цілі бралася позика та не зазначено, що ОСОБА_1, як дружина позичальника, надає згоду на її отримання. ОСОБА_1 заперечує факт вкладення отриманих ОСОБА_3 грошових коштів у позику в придбання квартири. Вона посилається на те, що не надавала згоди на отримання грошових коштів в позику, про ці обставини їй нічого не відомо. Зазначила, що квартира була придбана за кредитні кошти та за кошти, які були спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Отже, з урахування наведеного на ОСОБА_1 не може бути покладено обов'язок по сплаті боргу чоловіка, на отримання якого вона, як дружина, в установленому законом порядку згоди не надавала, а тому отримані ОСОБА_3 кошти у борг не створюють солідарний обов'язок для подружжя. В матеріалах справи відсутні докази того, що позика отримувалась ОСОБА_3 саме в інтересах сім'ї, як відсутні докази і того, що отримані відповідачем кошти у позику були використані саме на придбання квартири.

За навдених обставин рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів є законним та обґрунтованим, атвердження ОСОБА_3 про незаконність ухваленого судом рішення в цій частині, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зазначені юридично важливі обставини ОСОБА_3 не довів, що є його процесуальним обов'язком.

Справу в частині вирішення зустрічного позову було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування в цій частиін з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні зустрічного позову до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: