Справа № 454/2932/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Боб'ятинської сільської ради Сокальського району про визнання права на спадкове майно ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду зі даним позовом, вказавши, що 04.06.2006 року померла його тітка ОСОБА_2 яка все належне їй майно заповіла ОСОБА_3.

01.07.2007р. помер ОСОБА_3, який був дядьком позивача. Після смерті дядька відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 2,47га та а1,60га що розташовані на території Боб'ятинської сільської ради Сокальського району.

Заповіту дядько не склав, а спадкоємцем майна є позивач, оскільки він проживав і доглядав дядька до дня його смерті.

Як спадкоємець позивач звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у прийнятті спадщини на земельні дялянки мотивуючи інформацією, наданої Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, з роз'ясненням по аналогічній справі.

Оскільки Сертифікат на середню земельну частку виданий сільською радою, згідно зразка затвердженого ухвалою Львівської обласної Ради народних депутатів №277 від 01.02.1993р., а не Сокальською районною державною адміністрацією, згідно зразка затвердженого Постановою КМУ від 12.10.1995р. №801, він вважається недійсним.

Таким чином позивач позбавлений можливості належним чином успадкувати земельну ділянку площею 2,47га та 1,60га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства) згідно Сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №21672, та ЛВ №01810.

Позивач в судове засідання не прибув, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув. В суд надійшла заява сільського голови в якій просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позов визнають.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія 1-СГ №056930 встановлено, що 04.06.2006р. померла ОСОБА_2 у віці 73 років.

Із копії заповіту від 01.06.2006р. посвідченого секретарем Боб'ятинської сільської ради вбачається, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що все майно заповіла своєму брату ОСОБА_3

01.07.2007р. помер ОСОБА_4 у віці 36 роки, про що видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №100621.

Із дослідженої копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну часку) серії ЛВ №01810 встановлено, що ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,60га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Боб'ятинської сільської ради Сокальського району.

Окрім того із копії сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну часку) серії ЛВ №21672 встановлено, що ОСОБА_3 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,4700га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Боб'ятинської сільської ради Сокальського району.

Із довідки виданої виконкомом Боб'ятинської сільської ради Сокальського району від 02.11.2017р. вбачається, що ОСОБА_3 до дня смерті проживав та був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт від його імені не посвідчувався. Разом із ним в одному господарстві проживав без реєстрації племінник - ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися внаслідок його смерті.

Із листа Державної служби України з питань геодезії,картографії та кадастру Держгеокадастр від 27 квітня 2016 року за № 29-28-0.13-7448/2-16 вбачається, що документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Також із зазначеного листа Державної служби України з питань геодезії,картографії та кадастру Держгеокадастр встановлено, відповідно до ст.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація проводяться відповідною районною державною адміністрацією.

Оскільки сертифікат ОСОБА_2 на середню земельну частку серії ЛВ №01810 виданий Боб'ятинською сільською радою, Сокальського району, Львівської області, згідно зразка затвердженого Постановою Кабінету Міністра України від 12 жовтня 1995 року №801, на підставі розпорядження Сокальської райдержадміністрації від 13.03.1997р. №103 та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №352, то такий вважається дійсним.

Відповідно до п.п. 16, 17 розділу Х «Перехідних положень» Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За п. «г». ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельну ділянку на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За вимогами ч. 3 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Вирішуючи спір суд виходить з того, що розпаювання земель колективних сільськогосподарських підприємств (КСП) проводилось в Україні після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03.12.99 р. № 1529/99. Порядок паювання земель був визначений Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.95 р. № 720/95, в п. 1 якого визначалось, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну ділянку (пай) підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка (форма сертифіката затверджена Постановою КМУ від 12.10.95 р. № 801), в якому вказується розмір паю в умовних кадастрових гектарах та його вартість.

Таким чином, земельний пай - це тільки право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель, які належали КСП. Сертифікат на право на земельну ділянку (пай) не встановлює право власності фізичної особи на земельну ділянку, а є правовстановлюючим документом, який надає його власнику право вимоги на відведення земельного паю в натурі (на місцевості) .У разі оренди земельної частки (паю), предметом договору оренди є право на земельну частку (пай), що знаходиться у колективній власності.

У листі від 15.01.2013 р. № 10-06-15-13, державна реєстраційної служби України зазначено, що оскільки, на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначений в умовних кадастрових гектарах, а місцезнаходження та межі такої земельної частки (паю) не визначені, то земельна частка (пай) не є земельною ділянкою та не належить до об'єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації в порядку, визначеному нормами Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У п.11. постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р. зазначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) то сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до змісту ст. 1276 ЦК встановлено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Із копії сертифікату ОСОБА_3 на середню земельну частку серії ЛВ №21672 виданий Боб'ятинською сільською радою, Сокальського району, Львівської області, згідно зразка затвердженого Постановою Кабінету Міністра України від 12 жовтня 1995 року №801, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.04.2001р. №299 та зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №647.

Згідно п.3.5. роз'яснень ВСУ України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом АВР №346772 після смерті ОСОБА_5, одержав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №21672, однак не встиг здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену ділянку та виготовити на власне ім'я державний акт на право власності на земельну ділянку. На даний момент ОСОБА_1 не має можливості в повному обсязі прийняти спадщину після смерті дядька.

Таким чином вивчивши матеріали справи та проаналізувавши норми цивільного та земельного законодавства суд приходить до висновку, що за ОСОБА_1 слід визнати право на земельну частку (пай).

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, 1218, 1225, 1261 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, 26.10.1970р.н., ІПН НОМЕР_1, право на земельну ділянку площею 2,47га та 1,60га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства) згідно Сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №21672 та ЛВ №01810.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд протягом десяти днів з часу отримання копії рішення.

Головуючий: Л. Ю. Фарина