Справа № 266/3707/15-ц
Провадженя№ 2/266/29/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участі секретарів Циганкової М.М., Широкової Г.К., позивачки ОСОБА_1, її представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», третя особа ОСОБА_6, про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом до ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо транспортною пригодою в розмірі 15 000 грн. 07.06.2016 року позивачка збільшила свої позовні вимоги до 30 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 19.07.2015 року приблизно о 08 год. 28 хв. внаслідок порушення ПДР України водієм належного відповідачу автобуса «Нефаз 5299-10-16», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_6 було скоєно наїзд на ОСОБА_8 в районі б. 33-а по пр. Нахімова в Приморському районі м. Маріуполя, внаслідок чого позивач отримала легкі тілесні пошкодження. 31.07.2015 року постановою слідчого СУ ГУНП в Донецькій області винесено постанову про закриття кримінального провадження. Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки здоровю позивача була завдана шкода, що стало причиною зміни звичного способу життя, позивач постійно відчуває тривогу, в неї почались розлади сну, вона знаходиться в збудженому стані, через що погіршується її психічний стан. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 30 000 грн. та покласти на відповідача судові витрати.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі. Суду пояснила, що 19.07.2015 року зранку йшла по пр. Нахімова в напрямку церкви, де є кільце з острів безпеки. Під час перетину вул. Садова її раптово збив автобус. Він не подавав ніяких сигналів, лише перед самим зіткненням почула звук гальм, після чого вона впала на острів безпеки. До неї підбіг чоловік на імя ОСОБА_9, який допоміг їй підвестись, водій автобуса вийшов пізніше. Були пошкодження шкіри з правого боку на плечі, руці та нозі. Після зіткнення знаходилась в шоковому стані. Водій визнавав свою провину, з його слів він був згодний відшкодувати шкоду, тому поліцію не повідомляли. Її відвезли до церкви, де знаходилась її мати. Після того, як вона зайшла додому в неї сталась істерика. Після водій подзвонив та відмовився визнавати свою провину. Через два дні повинна була їхати в м. Київ для того, щоб поступати в магістратуру Київського національного університету ім. Т. Шевченко, тому не зверталась до лікарні та поліції. Звернулась в лікарню лише в м. Київ. Перебувала в пригніченому стані. 21.07.2015 року зверталась до поліції з заявою. Їй повідомили про необхідність звернутись до медичного закладу. Звернулась по прибуттю в м. Київ 22.07.2015 року. Після цих подій залишився шрам, в результаті чого не мала змоги носити літній одяг. В звязку із ДТП не змогла поступити в декілька учбових закладів, приймала участь в судових засіданнях, що порушувало звичний спосіб життя. З заявою в поліцію зверталась особисто. Після отримання направлення на судово медичну експертизу звернутись туди одразу не змогла, оскільки мала виїхати за межі міста, а експерта не було на місці. Спілкувалась з водієм по телефону та один в раз особисто, в присутності батька. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Після пригоди позивач не викликала швидку медичну допомогу та поліцію. Провина водія ОСОБА_6 встановлена постановою судді Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04.11.2015 року в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності. Апеляційним судом постанова суду першої інстанції частково скасовано, визнано вину ОСОБА_6 в залишенні місця ДТП, за фактом скоєння ДТП постанову суду першої інстанції скасовано. Позивачка зверталась до лікарні в м. Київ, оскільки здавала вступні іспити, за результатами яких поступила в вищий учбовий заклад та навчається. Вважає, що протиправної поведінки або умислу в діях ОСОБА_1 не було, є лише протиправна поведінка водія автобуса, встановлена судовим рішенням, після дій джерела підвищеної небезпеки під керуванням якого позивач зазнала шкоди.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. ОСОБА_4 суду пояснив, що вся відповідальність була застрахована, тому ПАТ «ММК ім. Ілліча» не є належним відповідачем, яким є страхова компанія. Шкода повинна відшкодовуватись за спеціальним законом «Про загальнообовязкове страхування», а не за загальними нормами Цивільного Кодексу України. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача, СК «АСКА» в судове засідання не зявився. В письмовій заяві на адресу суду проти позовних вимог заперечував, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 познайомився в день ДТП. 19.07.2015 року їхав за маршрутом, в районі тролейбусного кільця висадив пасажирів, яких в салоні залишилось двоє. Для заїзду в цех необхідно було розгорнути автобус. Під час здійснення маневру дорожня обстановка була складною, тому маневр треба було виконати швидко. Виконуючи лівий розворот пропустив попутний та зустрічний транспорт. Розворот робив з крайнього правого ряду з урахуванням габаритів автобуса. Побачив дівчину, яка йшла по пр. Нахімова та різко загальмував поблизу неї. Вона впала, отримавши садна на руках та ногах. Вийшов з автобуса, спитав про самопочуття. Повз нього пробіг чоловік на імя ОСОБА_9, який допоміг дівчини підвестись. Вона одразу мені повідомила, що контакту з автобусом в неї не було, на що їй було запропоновано проїхати до медичного закладу, вона відмовилась. Про всяк випадок обмінялись номерами телефонів. Довіз дівчину в район церкви, де вона вийшла з автобуса. Ввечері того ж дня йому на телефон подзвонив чоловік, який представився батьком ОСОБА_1 та вимагав перерахувати на банківську картку 5000 грн. компенсації матеріальної та моральної шкоди. Зустрівся з ним наступного дня, в машині крім нього було також ОСОБА_1 якій чоловік, що назвався її батьком заборонив спілкуватись. Він написав на аркуші паперу номер картки та повідомив, що розмовляти зі мною він буде лише після перерахування коштів. Цю розмову чув також його напарник. Іншими транспортними засобами ані до ані після не керував, вага автобуса 13 тонн. Коли відвідував слідчого, то бачив, що на його ноутбуку друкував батько ОСОБА_1, яка сиділа поруч, на що слідчий повідковим, що чоловік друкує доповнення до протоколу допиту. В момент події автобус перетинав суцільну смугу. ОСОБА_8 бачив коли вона вийшла на проїжджу частину, її рух не співпадав з траєкторію руху автобуса. Після надходження заяви ОСОБА_1 його зняли з автобуса, провели службове розслідування, в результаті якого на роботі його поновлено. Факт скоєння ним ДТП не підтвердився. До поліції його не викликали, транспортний засіб не оглядали, експертиз не робили, контакту з автобусом в ОСОБА_1 не було. Свідками пригоди були ОСОБА_10 та ОСОБА_11. Поїхав з місця ДТП оскільки ніякого ДТП не було.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що має місце вимагання грошей. У ОСОБА_1 претензій не було, вона отримала лише садна, вони обмінялись телефонами. Після подзвонив чоловік, який представився її батьком та став просити відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди в сумі 5000 грн. На його адресу були погрози. Огляд транспортного засобу не проводився, так само не було проведено огляд місця події, допит свідків та не призначалась експертиза. Діями ОСОБА_1 була створена небезпечна ситуація, вона не мала права виходити на проїжджу частину, не стежила за дорожньою обстановкою. ОСОБА_6 здійснював розворот на крупно габаритному транспортному засобі, не порушуючи ПДР України. Контакту з автобусом у ОСОБА_8 не було. Слідчий не провів слідчого експерименту, не призначив експертизу. Автобус був екстрено зупинений та не було скоєно наїзду. Якщо б наїзд відбувся, то в ОСОБА_1 були б більш тяжкі тілесні пошкодження. Факт наїзду доказами не підтверджений. Докази по кримінальному провадженню були здобуті з порушеннями, тому вони є недопустимими. Слідчий не виконав обовязку з доказування провини ОСОБА_6, не встановив факт контакту автобуса та ОСОБА_1 Довідка про призначення судово медичної експертизи не є допустимим доказом. Оскільки не доведено факт контакту особи та транспортного засобу не має шкоди.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що під час оформлення матеріалів ДТП він складав також план схему. Після судово медичної експертизи було встановлено, що у потерпілої є тілесні пошкодження, що не відносяться до ДТП. Кримінальне провадження було закрито за відсутності складу злочину та направлено для складання матеріалів про адміністративне правопорушення. Під час слідчих дій ОСОБА_6 пояснив, що ОСОБА_1 не збивав, але поштовх був. ОСОБА_6 пояснив, що тримав ОСОБА_1 в полі свого зору, вона майже пройшла проїжджу частину, транспортний засіб не оглядав, експертиз не призначав.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що в своїй роботі користується Правилами визначення ступеня важкості. Була надана номерна довідка з датою в відношенні конкретної особи. Потерпілу не оглядав. Забої проявлялись саднами, це було вказано в довідці. Має право відповідати в своєму висновку на питання, які не ставились. Вказав те, що було вказано в медичній довідці, тому що вона є медичним документом, що є висловленням його експертної думки. Обставини були вказані в постанові слідчого та були враховані. Механізм нанесення пошкоджень вказаний зі слів, висновок зроблено не в категоричній формі. Не виключено можливість утворення таких тілесних пошкоджень при падінні з висоти власного зросту.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що сів в автобус до водія ОСОБА_6 на вул. Кронштадтській. Автобус висадив пасажирів на зупинці «магазин Азовє» та почав робити лівий розворот. Він сидів на передньому сидінні та побачив дівчину, яка йшла по проїжджій частині навскіс, не звертаючи увагу на рух транспорту. Автобус різко загальмував, дівчина відступила та впала. До дівчини підбіг чоловік, бігун, який був на перехресті та ОСОБА_6, які допомогли їй підвестись. Після того, як вона підвелась повідомила, що з нею все гаразд. В неї були садна, зіткнення з автобусом в неї не було. ОСОБА_6 довіз її до церкви на пр. Нахімова в Приморському районі м. Маріуполя, де вона вийшла. Дівчина та ОСОБА_6 обмінялись телефонами. Пояснив, що дівчина знаходилась перед центральною частиною автобуса, ближче до водія. Бігун знаходився біля магазину Азовє, ближче до світлофора.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він був очевидцем події. Знаходився приблизно о 08 год. 20 хв. на пр. Нахімова та бачив автобус, який зупинився на зупинці біля магазину Азовє. Після висадки пасажирів автобус повільно, зі швидкістю 5-10 км/год. почав робити розворот ліворуч. На дорозі збоку вул. Санаторна побачив дівчину, яка пройшла 10-15 м. по проїжджій частині пр. Нахімова, автобус в цей час повільно розгортався. Після чого побачив, як автобус вдарив дівчину. Він підбіг до неї та допоміг підвестись, її ноги були трохи під бампером автобуса. Приблизно хвилину з автобуса не виходив водій. Удар прийшовся дівчині в лівий бік, на правому плечі в неї бачив садно, коліна та голова в неї були цілими, пошкоджень на одязі не бачив. На прохання дівчини сфотографував автобус на телефон. Питав водія, чи той згоден, що винен в скоєному, той хитнув головою на знак згоди, після чого побіг додому. Водій пропонував дівчині поїхати до лікарні, але вона сама залишила місце ДТП, хотіла скоріше зустрітись з мамою. При собі мобільного телефону не мав, навушників також не було.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що вони з ОСОБА_6 повинні були ремонтувати автобус. На кінцевій зупинці висадили всіх пасажирів та стали розгортатись на кільці з крайнього правого ряду. Він сидів на першому сидінні за місцем водія та бачив частину проїжджої частини з правого боку. Після того, як відбулось різке гальмування побачив голову дівчини, яка нібито відскочила від автобуса, поштовху при цьому не було. ОСОБА_6 вийшов з автобуса, він залишився в автобусі. Звідкись взявся чоловік, який підіймав дівчину. Бачив садно на плечі дівчини. ОСОБА_6 пропонував їй викликати швидку медичну допомогу або відвезти в лікарню, на що дівчина відповіла відмовою. Вони обмінялись телефонами. Дівчина попросила її підвезти. Проїхала в автобусі 300 метрів, біля церкви вона вийшла, її нібито повинна чекати мати. Ввечері ОСОБА_6 розповів, що почався тиск з боку родини дівчини. Наступного ранку він спільно з ОСОБА_6 зустрічався з чоловіком, який представлявся батьком дівчини. Цей чоловік вимагав від ОСОБА_6 перерахувати на картку 5000 грн.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що після роботи їхала на автобусі до вул. М. Десантників. Після того, як вийшла з автобуса бачила, що він продовжує стояти на зупинці тролейбуса. Переходячи дорогу почула звук гальм та крик. Побачила лежачу дівчину та автобус, який проїхав далі та зупинився біля світлофора. До дівчини підбіг чоловік та став їй допомагати. Водій з автобуса вийшов через хвилину або дві. Дівчина лежала на правому боці. Як розгортався автобус не бачила. Коли переходила дорогу дівчину не бачила.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали, приходить до наступного висновку.

22.07.2015 року на підставі заяви ОСОБА_1 слідчим СУ ГУНП в Донецькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000652 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 286 КК України за фактом наїзду водієм ОСОБА_6 під час керування автобусом «Нефаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ПАТ «ММК ім. Ілліча» на пішохода ОСОБА_1 (а. с. 4)

Постановою слідчого СУ ГУНП в Донецькій області ОСОБА_12 від 17.09.2015 року кримінальне провадження закрито в звязку із відсутністю складу кримінального правопорушення, матеріали направлено для складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП в відношенні ОСОБА_6 (а. с. 5-6)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З цього випливає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Постановою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області №264/6822/15-п від 04.11.2015 року встановлено, що 19.07.2015 року о 08 год. 28 хв. ОСОБА_6, керуючи автобусом «Нефаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ПАТ «ММК ім. Ілліча», рухаючись по пр. Нахімова в районі б. 33-а, при виконанні маневру розвороту не впевнився в безпеці свого маневру, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1, після чого залишив місце пригоди, порушивши п.п. 2.10 (а, д), 2.3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України (а. с. 64)

Постановою Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі від 30.11.2015 року постанова суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_6 винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП скасована, однак в тексті постанови встановлено винність ОСОБА_6 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, тобто залишення місця дорожньо транспортної пригоди (а. с. 65).

Таким чином, судовими рішеннями, як і іншими вищенаведеними доказами, встановлено факт наїзду автобуса відповідача на потерпілу, тобто факт протиправної поведінки ОСОБА_6 в відношенні ОСОБА_1 та встановлено причинно наслідковий зв'язок дій третьої особи з нанесенням шкоди ОСОБА_1

Тому суд відкидає пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, оскільки вони є заінтересованими особами, та їхні покази спростовуються дослідженими судом доказами.

З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами факт керування ОСОБА_6 автобусом «Нефаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та його належність ПрАТ «ММК ім. Ілліча».

Транспортний засіб автобусом «Нефаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 який належить ПрАТ «ММК ім. Ілліча», був застрахований згідно положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (а. с. 24)

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об'єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч).

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_6 керував джерелом підвищеної небезпеки - автобусом «Нефаз», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 який належить ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на виконання своїх посадових обовязків.

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

За вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК України особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові.

Тому суд приходить до висновку про правомірність вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «ММК ім. Ілліча» про відшкодування моральної шкоди, оскільки саме ПрАТ «ММК ім. Ілліча» є власником джерела підвищеної небезпеки, дією якого завдано шкоду ОСОБА_1

Вимоги до ПрАТ «АСКА» суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ПрАТ «АСКА» не є власником джерела підвищеної небезпеки та не несе відповідальності за його дії на загальних підставах, передбачених ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимоги ОСОБА_1 посилалась на те, що після ДТП суттєво змінився спосіб життя, вона постійно відчуває тривогу, в неї почались розлади сну, вона знаходиться в збудженому стані, через що погіршується її психічний стан.

З правових позицій, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (в ред. від 27.02.2009 року) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що спричинені ОСОБА_1 фізичний біль, страждання, яких вона зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, та у звязку з протиправною поведінкою щодо неї з боку відповідача безумовно завдали потерпілій моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Тому суд, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, тимчасове погіршення здібностей потерпілої та позбавлення її можливості їх реалізації, ступеню вини особи, поведінку відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, визначає розмір відшкодування в сумі 10 000,00 гривень, вважаючи завищеною суму відшкодування, про яку просить позивачка.

Оскільки позивачка була звільнена при подачі позову від сплати судового збору, то з відповідача - ПрАТ «ММК ім. Ілліча» на користь держави слід стягнути судовий збір за ставкою, передбаченою ст. 2 Закону України «Про судови збір» та відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 61, 88, 214, 215 ЦПК України, 1166, 1187, 1191 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», третя особа ОСОБА_6, про відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 (десять тисяч грн. 00 коп.) гривень.

У позові ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» - відмовити.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» на користь держави судовий збір в сумі 640,00 гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою, у відсутність якої постановлене рішення у той же строк, з дня отримання його копії. Рішення суду набирає законної сили після спливу строку подачі апеляційної скарги. В разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Пантелєєв Д. Г.