АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та боргу по аліментам, стягнення аліментів.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 та просив:

звільнити його починаючи з 05 червня 2016 року до досягнення дочкою повноліття, від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які стягуються з нього згідно рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17 серпня 2012 року у справі №2/519/3243/12;

звільнити його від сплати боргу по аліментам, які стягуються з нього згідно з рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17 серпня 2012 року у справі №2/519/3243/12, за період з листопада 2016 року по 31 серпня 2017 року;

стягнути з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 15 700 грн., сплачені ним на її користь на утримання дітей за період з червня 2016 року по серпень 2017 року;

відкликати з виконання Жовтневої державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції виконавчий лист № 2/0519/3243/12 від 15 листопада 2012 року, виданий на виконання рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 17 серпня 2012 року у справі № 2/519/3243/12.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполь від 17 серпня 2012 року з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку до досягнення дітьми повноліття. На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, який пред'явлений до виконання і на даний час відкрито виконавче провадження.

Вказував, що з 05 червня 2016 року дочка ОСОБА_3 почала проживати з ним, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України сама обрала місце проживання, проте аліменти він платить на двох дітей.

Посилаючись на те, що на даний час, через скрутне матеріальне становище у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, яку він сплачувати не бажає, оскільки вважає, що кожен з батьків несе витрати по утриманню тієї дитини, котра живе з ним, просив позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, які стягуються згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2012 року у справі № 2/519/3243/12, починаючи з 05 червня 2016 року. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить змінити рішення районного суду та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та його представника, які підтримали апеляційну скаргу, представника ОСОБА_2, яка просила апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2002року по 03 листопада 2009 року (а.с.10).

Від шлюбу сторони мають дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12, 13).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, до повноліття дітей (а.с.4).

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 червня 2017 року відмовлено у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав та встановлено, що починаючи з червня 2016 року неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, самостійно прийняла рішення проживати з батьком (а.с.89-92).

Згідно довідки Жовтневого відділу Державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції від 26 травня 2017 року, за виконавчим листом № 2/0519/3243/12 від 15 листопада 2012 року, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, було нараховані аліменти на загальну суму 51 671 грн., а сплачено позивачем на загальну суму 39 487 грн., тобто не сплачених аліментів залишається на суму 12 184 грн. (а.с.93).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині звільнення позивача від сплати боргу по аліментам та стягнення з відповідачки 15700 грн. сплачених позивачем на утримання дітей аліментів за період з листопада 2016 року по 31 серпня 2017 року, районний суд виходив з того, що довідка - розрахунок складена щодо обох дітей, а суд самостійно не в змозі визначити суму боргу, що повинен бути стягнутий у відповідності до законодавства України на утримання сина ОСОБА_4, та відсутність доказів на підтвердження того, що сума 15700 грн. була сплачена на утримання доньки ОСОБА_3, яка проживає разом з батьком.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Долучена до справи довідка - розрахунок, складена Жовтневим відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції №В-5/704 від 26 травня 2017 року, містить інформацію щодо нарахованої та фактично сплаченої позивачем суми аліментів на користь двох дітей та те, що позивач має заборгованість (а.с.93).

Розрахунок по платежах на кожну дитину, матеріали справи не містять.

Додана позивачем до апеляційної скарги довідка, видана Жовтневим відділом державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції №В-5/704 від 26 травня 2017 року також не може бути визнана належним доказом на підтвердження суми сплати аліментів на утримання кожного з дітей, остільки носить неконкретизований характер та містить узагальнюючу інформацію щодо загальної суми нарахованих та сплачених ОСОБА_1 аліментів на обох дітей (а.с.144).

Не знайшли підтвердження посилання апеляційної скарги на повернення позивачу суми надмірно сплачених аліментів на утримання обох дітей сторін, з підстав, що донька проживає з батьком, а отже, відповідачка також має сплачувати аліменти на утримання останньої.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.ч. 2-3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Матеріалами справи доведено, що діти сторін - син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає разом з матір'ю, а донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 05 червня 2016 року, разом із батьком.

Встановлено, що розмір аліментів на утримання дітей визначено рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 серпня 2012 року й суд першої інстанції обґрунтовано, з урахуваннями доведених обставин проживання доньки ОСОБА_3 з 05 червня 2016 року разом з батьком, звільнив його від сплати аліментів на її утримання на користь відповідачки з вказаної дати.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованими твердження апеляційної скарги про те, що з урахуванням рівності прав дітей аліменти повинні розподілятися порівну, згідно з якими у ОСОБА_2 виник обов'язок приймати участь в утриманні дочки в грошовій формі, тобто сплачувати аліменти, а в позивача - право на отримання аліментів від ОСОБА_2 на утримання дочки.

Відсутність у справі доказів звернення ОСОБА_1 з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з ним, з урахуванням предмету позову, у відповідності до ст.ст. 180, 181 СК України не є перешкодою у стягненні з нього аліментів на утримання сина.

Доводи апеляційної скарги про порушення процесуальних прав позивача, пов'язаних з непроведенням судового засідання в режимі відеоконференції, з підстав технічного незабезпечення судом даного фіксування, що призвело до неможливості ним надати пояснення щодо позову, колегія суддів визнає таким, що не є істотними й не спростовують висновків районного суду про відсутність правових підстав до задоволення позову в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 263/13230/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12393/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Лісовська О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.