Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2017 року справа № 542/264/17

провадження № 2/542/359/17

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрельченко Т.Г.,

при секретарі Нестеренко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Нові Санжари, вул. Незалежності, 32, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю автомобіля, набутого під час шлюбу,

встановив:

ОСОБА_4 у лютому 2017 р. звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобіля марки CITROEN модель ВЕRLINGO, колір білий, тип ТЗ вантажопасажирський, шасі (кузов, рама коляска, № VF7GJWJYВ93503555, реєстраційний № НОМЕР_1, реєстраційний номер на даний час ВІ3190СН, укладений в ТСЦ за № 5341/2016/190953 від 16.11.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до довідки-рахунку від 25 квітня 2012 року, визнати його спільною сумісною власністю та розділити майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 24 вересня 2005 р. вона з відповідачем ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними було придбано автомобіля марки CITROEN модель ВЕRLINGO. Останнім часом відносини між нею і відповідачем погіршилися, вона звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу між ними. Добровільно поділити майно подружжя відповідач відмовляється, що змусило її звернутися з даним позовом до суду. Окрім того, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути з ОСОБА_5 - 49564 грн. 69 коп. компенсацію ? частки у праві власності бувшого в експлуатації автомобіля та 640 грн. судових витрат.

ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_4, в якому просить визнати автомобіль марки CITROEN модель ВЕRLINGO особистою приватною власністю. Свої вимоги мотивує тим, у шлюбі з відповідачем вони перебувають з 24 вересня 2005 р. Під час шлюбу ним було придбано автомобіль марки CITROEN модель ВЕRLINGO колір білий, тип ТЗ вантажопасажирський, шасі (кузов, рама коляска, № VF7GJWJYВ93503555, реєстраційний № НОМЕР_1, реєстраційний номер на даний час ВІ3190С, за кошти його батьків. Вважає, що спірний автомобіль є його особистим майном.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи наявна заява про розгляду справи у її відсутність за участю її представника. Проти задоволення зустрічного позову заперечує. (а.с. 99).

В судовому засіданні представник ОСОБА_4 ОСОБА_1 зустрічний позов не визнав, а первісний позов та заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_4 підтримав, спираючись на мотиви зазначені у позовній заяві.

ОСОБА_2 та представник ОСОБА_5 позов та заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_4 не визнали, зустрічний позов підтримали, покликаючись на мотиви такого та просили останній задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов та заяву про збільшення позовних вимог ОСОБА_4 слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити з наступних підстав.

За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд а дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено - об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

При чому, ч. 2 ст. 65 СК України передбачає, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов'язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України.

Частиною 1 статті 218 ЦК України передбачено - недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Статтями 316 та 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути : квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Як встановлено судом, сторони з 24 вересня 2005 р. по 23 березня 2017 р. перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного подружнього життя мають дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.8-10, 86).

З повідомлення територіального сервісного центру № НОМЕР_2 МВС в Полтавській області № 471 від 20.05.2017 р. вбачається, що за ОСОБА_5 був зареєстрований автомобіль марки CITROEN ВЕRLINGO, ДНЗ ВІ2254ВТ, кузов № VF7GJWJYВ9350355, свідоцтво про реєстрацію САТ 355736 від 22.10.2013 р. видане Центром 5604 відділення РЕР ДАІ з обслуговування Дубровицького, Рокитнівського, Сарненського районів. (а.с. 85)

Автомобіль марки CITROEN, модель ВЕRLINGO, колір білий, тип ТЗ вантажопасажирський, шасі (кузов, рама коляска) № VF7GJWJYВ93503555, реєстраційний № НОМЕР_1, був придбаний в період шлюбу, а отже є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, яким подружжя мложе розпоряджатися лише за взаємною згодою, якої не було.

Відповідно до висновку експерта № 02-09 судової автотоварознавчої експертизи від 04 жовтня 2017 р. встановлено, що ринкова вартість автомобіля Citroen Berlingo реєстраційний номер ВІ 3190СН на дату дослідження 29 вересня 2017 р. складає 99129 грн. 37 коп. (а.с. 130-147).

З наданої начальником територіального сервісного центру № НОМЕР_2 МВС в Полтавській області відповіді від 21 лютого 2017 р. № 218 автомобіль марки CITROEN ВЕRLINGO, днз ВІ3190СН, кузов № VF7GJWJYВ93503555, свідоцтво про реєстрацію СХО 805908 видане 16.11.2016 р. ТСЦ № 5346, перереєстрований на іншого власника. (а.с. 12).

З пояснень свідків в судовому засіданні вбачається, що батьки ОСОБА_5 надавали останньому кошти для придбання автомобіля з метою допомоги їм по господарству.

Жодних письмових доказів про отримання ОСОБА_5 грошових коштів від ОСОБА_2 та ОСОБА_7, в якій сумі та з якою метою до суду не надано.

Таким чином, відповідачами за первісним позовом, не доведено, що спірний автомобіль був придбаний за кошти батьків ОСОБА_5

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі продажу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки CITROEN модель ВЕRLINGO, колір білий, тип ТЗ вантажопасажирський, шасі (кузов, рама коляска, № VF7GJWJYВ93503555, реєстраційний № НОМЕР_1, реєстраційний номер на даний час ВІ3190СН, укладений в ТСЦ за № 5341/2016/190953 від 16.11.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 відповідно до довідки-рахунку від 25 квітня 2012 року.

Визнати автомобіль марки CITROEN модель ВЕRLINGO, колір білий, тип ТЗ вантажопасажирський, шасі (кузов, рама коляска, № VF7GJWJYВ93503555, реєстраційний № НОМЕР_1, реєстраційний номер на даний час ВІ3190СН об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Розділити набуте сторонами в період шлюбу за спільні кошти майно, виділивши ОСОБА_5 автомобіль марки CITROEN модель ВЕRLINGO, колір білий, тип ТЗ вантажопасажирський, шасі (кузов, рама коляска, № VF7GJWJYВ93503555, реєстраційний № НОМЕР_1, реєстраційний номер на даний час ВІ3190СН та визнати за ним право власності на вказане майно.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 - 49564 ( сорок девять тисяч пятсот шістдесят чотири) грн. 69 коп., як грошову компенсацію 1/2 частки у праві власності бувшого в експлуатації автомобіля марки CITROEN модель ВЕRLINGO, колір білий, тип ТЗ вантажопасажирський, шасі (кузов, рама коляска, № VF7GJWJYВ93503555, реєстраційний № НОМЕР_1, реєстраційний номер на даний час ВІ3190СН.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 2640 (дві тисячі шістсот сорок ) грн. судових витрат.

Заходи забезпечення позову застосовані ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2017 року у вигляді арешту скасувати.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання особистою приватною власністю автомобіля, набутого під час шлюбу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

Відповідає оригіналу

ОСОБА_8 Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_9