Єдиний унікальний номер 725/5278/16-ц
Номер провадження 2/725/1119/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2017 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Войтуна О.Б.,

при секретарі Корнейчук Т.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Чернівці , третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що у його володінні та користуванні перебував автомобіль марки «Мерседес Бенц 220», номерний знак НОМЕР_1, переданий ОСОБА_4, який володів та користувався вказаним автомобілем на підставі генеральної довіреності власника автомобіля ОСОБА_5, посвідченої у нотаріальному порядку 19 жовтня 2012 року, та свідоцтва про реєстрацію транспортним засобом СЕС 034823, виданого ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області.

1 червня 2016 року за участю вищевказаного автомобіля сталося дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої водій ОСОБА_3, керуючи службовим автомобілем «Тойота Пріус» д.н.з. 26 0208, на вул. Білоусова, 18 у м. Чернівці, рухаючись заднім ходом, не переконавшись в безпечності руху здійснив наїзд на належний йому автомобіль, спричинивши численні механічні та технічні пошкодження. За вчинення даного ДТП ОСОБА_3 на підставі постанови Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 червня 2016 року визнано винним у вчинення ДТП та накладено стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, вказуючи на те, що власником автомобіля «Тойота Пріус» д.н.з. 26 0208 являється Управління патрульної поліції у м. Чернівці (правонаступник УДАІ УМВС України в Чернівецькій області), що входить до складу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, саме дане Управління має відповідати за завдану його працівником шкоду.

Крім того зазначав, що з метою визначення розміру заподіяних збитків а також визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, ним було замовлено експертне автотоварознавче дослідження та згідно висновку №60-06-16 спеціаліста-автотоварознавця, вартість матеріального збитку, завданого власнику автотранспортного засобу «ОСОБА_6, 220» д.н.з. НОМЕР_2 в наслідок його пошкодження в результаті ДТП визначена в розмірі 17 200, 64 грн., а вартість послуг експерта становить 1400 грн.

Посилаючись на вказане, а також положення ст. ст. 22, 1166, 1172, 1187, 1192 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь завдану в результаті ДТП майнову шкоду у розмірі 17 200 грн. 64 коп., а також вартість проведеної експертизи у розмірі та понесені судові витрати у розмірі в загальній сумі 20 151 грн. 84 коп.

В подальшому, в ході судового розгляду справи, позивач уточнивши заявлені позовні вимоги, враховуючи висновок експертизи, призначений на підставі ухвали суду, просив стягнути з відповідача на його користь завдану в результаті ДТП майнову шкоду у розмірі 7 454 грн. 06 коп., а також вартість проведеної експертизи у розмірі та понесені судові витрати у розмірі в загальній сумі 20 151 грн. 84 коп.

У судовому засіданні позивач, ураховуючи подані уточнення суми відшкодування, поданий позов підтримав у повному обсязі, просив про його задоволення.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказуючи на те, що сума шкоди завищене, а також на те, що позивач не власником особи та не має право на отримання відшкодування.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 цього Кодексу, в тому числі - на відшкодування завданої майнової та моральної шкоди (ст. 386 ЦП України).

Згідно із положеннями ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України , положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Крім того, відповідно до положень ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортним засобом відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії, що виключає наявність талону у водія.

Статтею 16 вказаного Закону встановлено, що водій під час керування транспортним засобом повинен мати при собі та на вимогу працівників міліції предявити для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

При цьому, судом встановлено, щоу володінні та користуванні позивача перебував автомобіль марки «Мерседес Бенц 220», номерний знак НОМЕР_1, переданий ОСОБА_4, який володів та користувався вказаним автомобілем на підставі генеральної довіреності власника автомобіля ОСОБА_5, посвідченої у нотаріальному порядку 19 жовтня 2012 року, та свідоцтва про реєстрацію транспортним засобом СЕС 034823, виданого ВРЕР для обслуговування м. Чернівці при УДАІ УМВС України в Чернівецькій області.

1 червня 2016 року за участю вищевказаного автомобіля сталося дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої водій ОСОБА_3, керуючи службовим автомобілем «Тойота Пріус» д.н.з. 26 0208, на вул. Білоусова, 18 у м. Чернівці, рухаючись заднім ходом, не переконавшись в безпечності руху здійснив наїзд на належний йому автомобіль, спричинивши численні механічні та технічні пошкодження.

Зокрема, постановою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 червня 2016 року, за вчинення даного ДТП ОСОБА_3 визнано винним у вчинення ДТП та накладено стягнення у вигляді штрафу (а.с. 8).

Згідно висновку експертного авто товарознавчого дослідження судового експерта ОСОБА_7 № 60-06-16 від 31 серпня 2016 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «ОСОБА_6, 220» д.н.з. НОМЕР_1, пошкодженого унаслідок ДТП 1 червня 2016 року, становить 17 200, 64 грн. Вартість послуг експерта становить 1400 грн. (а.с. 18-40).

Разом з тим, не погоджуючись із вищевказаним висновком, зокрема в частині визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ, представником відповідача в ході розгляду справи заявлено клопотання про призначення в справі судової автотоварознавчої експертизи, яке відповідною ухвалою суду було задоволено.

Відповідно до висновку експерта № 482 А від 11 липня 2017 року, проведеного Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, вартість матеріального збитку по вихідних даних (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля марки «ОСОБА_6, 220», номерний знак НОМЕР_2, внаслідок пошкодження, станом на 1 червня 2016 року становить 7 454 грн. 06 коп. (а.с. 118-129).

Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивач вказуючи на те, що ОСОБА_3, як особа, що визнана судом винною у вчиненні вказаного ДТП є посадовою особою УПП в м. Чернівці, а тому просив завдану матеріальну шкоду стягнути на свою користь саме з Управління.

Так, статтею 56 Конституції України, закріплено право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Крім того, ст. 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Зазначені норми кодексу є спеціальними, оскільки передбачають певні особливості, відмінні від загальних правил деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України), а саме наявність владно-адміністративного, тобто обов'язкового одностороннього характеру дій органів державної влади, місцевого самоврядування; завдання шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність зазначених суб'єктів; настання відповідальності незалежно від вини цих органів.

Сферою застосування зазначених норм є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній чи юридичній особі у зв'язку із прийняттям зазначеними суб'єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Статтею 170 ЦК України встановлено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», Департамент патрульної поліції утворено як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції України.

В свою чергу ст. 1 ЗУ «Про Національну поліцію» визначено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади.

Частиною 3 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ним своїх повноважень.

При цьому, згідно п.п. 2 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Виконання рішення про стягнення коштів здійснюється відповідно до пунктів 35-40 Порядку Державною казначейською службою України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частина 1 ст. 30 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

За таких обставин, а також аналізуючи вимоги ст. 33 ЦПК України, суд приходить до висновку, що за відсутності умов, передбачених вказаною нормою за власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Право визначення особи відповідача покладено на позивача, суд не вправі втручатися у визначення позивачем особи відповідача.

З огляду на положення ст. 33 ЦПК України, а також на те, що позивач наполягав на розгляді справи в межах заявлених вимог, суд позбавлений можливості без заяви позивача залучати до участі у справі належного відповідача, а тому підстави для задоволення позову в частині вимог ОСОБА_1 про стягнення суми завданої шкоди саме з Управління патрульної поліції у м. Чернівці відсутні.

Керуючись ст.ст. 1166, 1173, 1174 ЦК України, ст. 56 Конституції України, ЗУ «Про національну поліцію», ст.ст. 3, 10, 11, 33, 57-61, 88,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Чернівці, третя особа ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області через Першотравневий районний суд м. Чернівці шляхом подачі в 10-денний строк з дня оголошення рішення апеляційної скарги. А у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. Б. Войтун