АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Костюк Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2016 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Посилалась на те, що 15.06.2011р. по 31.05.2016р. перебувала у шлюбі із відповідачем ОСОБА_4 В цей період подружжя набуло у спільне майно житловий будинок, загальною площею 217,8 кв.м., який розташований за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, вул. Зелена, буд. 51, зареєстрований 19.02.2013р. на імя відповідача. Також в цей же час подружжя відкрило магазин промислових товарів за адресою Чернівецька область, м. Новодністровськ, квартал 4, будинок 27, де в інтересах сімї ФОП ОСОБА_4 проводив підприємницьку діяльність.

На даний час відповідач в добровільному порядку провести поділ спільного майна не бажає, а тому вона змушена звернутися із позовом в суд. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, провівши його поділ в натурі, та на 1/2 частину від доходів ФОП ОСОБА_5; стягнути з відповідача судові витрати.

Під час судового засідання в суді першої інстанції позивачкою ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_1 було уточнені позовні вимоги, на підставі яких просили суд позов задовольнити, визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру № 1 згідно варіанту поділу, запропонованого експертом, із присудженням грошової компенсації в сумі 218867, 00 грн., та на 1/2 частину

Справа № 719/232/16-ц Провадження №22-ц/794/459/17 Категорія 2

Головуючий у 1-й інстанції Цицак В.Л. Доповідач Лисак І.Н.

від доходів ФОП ОСОБА_4 з моменту розірвання шлюбу, тобто з 31.05.2016р., і до припинення ним підприємницької діяльності, стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Новодністровського міського суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає зазначене рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при невідповідності висновків суду обставинам справи, через що просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4, інтереси якого представляє ОСОБА_2, посилається на те, що судом першої інстанції було вірно встановлено всі обставини справи, які були підтверджені наданими відповідачем доказами, та які не були спростовані в суді першої інстанції ОСОБА_3, а доходи відповідача не є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно зі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, про те не обмежений її доводами, якщо під час розгляду буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з 15.06.2011р. по 31.05.2016р., що підтверджується свідоцтвами: про шлюб серії 1-МИ №069511, від 15.06.2011р., про розірвання шлюбу серії І-МИ №052524, від 31.05.2016р., виданим відділом ДРАЦС Новодністровського міського управління юстиції Чернівецькій області (а.с.13-14).

Під час перебування у шлюбі 19.02.2013р. відповідач ОСОБА_4 зареєстрував право приватної власності на житловий будинок, загальною площею 217,8 кв.м., житловою площею 93, 5 кв.м., що сторонами визнається на не спростовується (а.с. 10-12, 67).

Як вбачається із матеріалів справи будівництво спірного будинку було завершено в 2009 році (а.с. 64-66). На спростування письмових доказів часу завершення будівництва позивачем інших доказів не надано, право на проведення будівельної експертизи на предмет визначення часу створення речі не використано.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.ст. 60-61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 27.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Так, відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених в Постановах по справах № 6-38цс15 від 03.06.2015р., № 6-612цс15 від 01.07.2015р., № 6-2641цс15 від 16.12.2015р., і які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України обовязкові для суду, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст.60 СК та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. У звязку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо створення речі, яка є предметом спору, до укладення між сторонами шлюбу і, як наслідок, набуття її за кошти ОСОБА_4, не залежить від часу обовязкової державної реєстрації прав на неї - є вірними, підтверджуються письмовими доказами, які не спростовані позивачем.

Відсутні також були підстави для задоволення вимог щодо поділу доходів від підприємницької діяльності, оскільки в порушення вимог диспозитивності цивільного процесу позивачем не конкретизовано вимог, а саме не зазначений розмір отриманих доходів та не надано доказів на їх наявність, а для доведення фактів та обставин суд може лише сприяти за наявності такого клопотання з передбачених процесуальним законом підстав.

Таким чином, апеляційна скарга не містить обґрунтованих спростувань висновкам суду першої інстанції або невірного застосування ним норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 28 лютого 2017 року залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :