АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/905/17Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного виробничо - комерційного підприємства «ДіС- монтаж» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Приватного виробничо - комерційного підприємства «ДіС-монтаж» про встановлення факту перебування у трудових відносинах, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у листопаді 2015 року між позивачем та відповідачем було укладений усний трудовий договір на виконання зварювальних робіт.

11 січня 2016 року керівник ОСОБА_7 направив позивача виконувати зварювальні роботи на фірму «Агро-Віт» де при виконанні робіт по зварюванню на висоті 5 метрів, не маючи спеціального обладнаного місця для виконання цієї роботи позивач був забезпечений драбиною, яка не була нічим зафіксована, внаслідок чого посунулась і позивач впав з неї. Щоб не розголошувати виробничу травму керівник прийняв рішення не викликати швидку допомогу, а відвезти позивача до лікарні на власному автомобілі. Роботодавець пообіцяв компенсувати всі матеріальні та моральні витрати, тому в історії хвороби зі слів позивача зазначено, що ним отримана не виробнича, а побутова травма. З часу отримання травми обох рук позивачу проведено кілька оперативних втручань.

Відповідач станом здоровя ОСОБА_6 жодного разу не цікавився, матеріальної та моральної підтримки не надавав та не відшкодував заподіяну здоровю шкоду з його вини.

На підставі викладених обставин позивач просив суд встановити факт перебування в трудових відносинах, зобовязати укласти трудовий договір у письмовій формі, шляхом видачі наказу про зарахування на роботу із внесенням відомостей до трудової книжки, зобовязати зареєструвати трудовий договір у Державній службі зайнятості.

В подальшому позивач позовні вимоги неодноразово змінював, і в заяві від 12 січня 2017 року просив визнати факт перебування позивача ОСОБА_6 в трудових відносинах з ПВКП «ДіС-монтаж», зобовязати керівника ОСОБА_7 укласти з позивачем ОСОБА_6 трудовий договір в письмовій формі, шляхом видачі наказу про зарахування на роботу з внесенням відомостей до трудової книжки з 15 листопада 2015 до винесення рішення суду, зобовязати зареєструвати трудовий договір у службі зайнятості та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів судової палати приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено факту його перебування у трудових відносинах з відповідачем.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів із наступних підстав.

Спростовуючи висновки суду, апелянт, посилаючись на пункт 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вказує на ту обставину, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору, незалежно від того, чи було прийняття на роботу оформлене належним чином, якщо робота проводилась за розпорядженням з відома власника, а позивач фактично був допущений до роботи.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

28 грудня 2014 року до статті 24 КЗпП України були внесені суттєві зміни та виключена частина 4 вказаної статті яка передбачала, що трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи.

Після внесених змін сама стаття передбачала, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 заяву про укладення договору не писав , наказ чи розпорядження власником або уповноваженим ним органом не видавався та не повідомлявся центральний орган виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу позивача.

Згідно акту № 23-01-32/0087 перевірки управління Держпраці у Черкаській області ВКП «ДіС-монтаж» використання найманої праці ОСОБА_6 не встановлено.

Крім того, твердження позивача про отримання ним у січні 2016 року виробничої травми при виконанні робіт за дорученням відповідача спростовується наявними у матеріалах справи копіями виписок Третьої Черкаської міської лікарні з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_6, в яких зазначено зі слів пацієнта, що травма побутова ( а.с.10,11).

Тому позивачем не було надано суду належних доказів укладення трудового договору з відповідачем та отримання травми під час виконання трудових обовязків з відповідачем.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому колегія суддів, не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :