Номер провадження 2/522/4138/17
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2017 року Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Шенцевої О.П.,

при секретарі судового засіданні - Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
03.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом , який був уточнений до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової шкоди, у якому просив відшкодувати завдану майнову шкоду , стягнувши з Військової частини НОМЕР_1 на його користь грошові кошти у сумі в сумі 42 776,58 гривень. Відшкодувати ОСОБА_1 понесені судові витрати за рахунок військової частини НОМЕР_1 .

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без фіксації судового процесу.

Представник відповідача надав суду письмові заперечення та заяву про розгляд справи без фіксації судового процесу.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року по справі №495/10243/13-а визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 з не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , в період з 01 січня 2008 року по день виключення зі списків особового складу військової частини, надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату Позивачу суми грошового забезпечення з урахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

У квітні 2016 року Відповідачем, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 липня 2014 року по справі №495/10243/13-а, здійснено перерахунок Позивачу суми грошового забезпечення, слід чого Позивачу була нарахована доплата надбавки за виконання особливо важливих завдань, за період з 01 січня 2008 року по 31 липня 2010 року, у розмірі 26 843,87 грн.

Згідно роздавальної відомості №52 на виплату грошового забезпечення, з Позивача утримано 5.234,56 грн., в тому числі військовий збір у розмірі 402,66 грн. та податок на доходи фізичних осіб у розмірі 4831,90 грн., слід чого, до виплати визначено та, у травні 2016 року, виплачено Позивачу 21.609,31 грн.

Позивач, у серпні 2016 року, звернувся до Відповідача із заявою про виплату йому безпідставно стягнутих 5.234,56 грн., на що Відповідач, листом №5097/юк від 18 серпня 2016 року, відмовив Позивачу, посилаючись на те, що стягнення, з належної Позивачу доплати, суми військового збору та суми податку на доходи фізичних осіб передбачено пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, статтею 3 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (затверджено Постановою КМУ№44 від 15.01.2004 року) (далі Порядок виплати) та роз`ясненням Державної фіскальної служби України від 02.11.2015 року №25373/5/99-99-17-02-01-16.

Зокрема, Відповідач зазначив, що Державною фіскальною службою України листом від 02.11.2015 року №25373/5/99-99-17-02-01-16 роз`яснено, що оскільки після звільнення зі служби військовослужбовця фізична особа платник податку не виконує обов`язки несення військової служби, то законодавчі підстави для компенсації податку на доходи фізичних осіб, що утримується з будь-яких доходів таких платників за раніше відпрацьований час відсутні.

Отже, Відповідач, на підставі пункту 168.5 статті 168 ПК України, статті 3 Порядку виплати та Роз`яснення ДФС, правомірно утримав з Позивача військовий збір та податок на доходи фізичних осіб, так як Позивач, на час отримання доплати надбавки за виконання особливо важливих завдань у травні 2016 року, вже не проходив військову службу.

Відповідно до пункту 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 1 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.07 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» (далі Постанова №1294) керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право установлювати надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби, розмір якої оспорюється позивачем, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) у розмірі до 50 відсотків, а військовослужбовцям за виконання спеціальних завдань, пов`язаних з антитерористичною діяльністю у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років.

Порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань.

Користуючись наданим Постановою №1294 правом Міністром оборони України наказом від 11.06.08 року № 260, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14.07.08 року за № 638/15329, було затверджено «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (далі Інструкція), яка відповідно до пункту 3 наказу застосовується у ЗС України з 01.01.08 року. Розділом XVІнструкції визначені правила виплати надбавки за виконання особливо важливих завдань.

У відповідності до вимог Інструкції військовою частиною НОМЕР_1 своєчасно здійснювалась виплата грошового забезпечення всім військовослужбовцям, в тому рахунку і ОСОБА_1 .

Таким чином, військовою частиною НОМЕР_1 не порушувались строки виплати грошового забезпечення, грошове забезпечення не затримувалось та виплачувалось щомісяця, а рішення щодо виплати частини винагороди за виконання особливо важливих завдань було прийнято судом.

Одеським апеляційним адміністративним судом за скаргою ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, рішення було прийнято 23.07.2014 року, даним рішенням постанову суду першої інстанції було скасовано та прийнято нове рішення на користь ОСОБА_1 , яким військову частину НОМЕР_1 зобов`язано здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 суму грошового забезпечення з урахуванням надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 100% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років. Дане рішення вступило у законну силу 06.08.2014 року та виконавчий лист можливо було пред`явити для відкриття виконавчого провадження, але ОСОБА_1 виконавчий лист до виконавчої служби не подавався, реквізити для перерахування коштів для виконання рішення суду військовій частині не надавались. Виконавче провадження було відкрито лише 28.03.2016 року. Відповідно до вимог пункту 6 Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого Постановою КМ України від 20.12.1997 року №1427 (зі змінами), своєчасно не отримана з вини працівника заробітна плата компенсації не підлягає.

Таким чином, з моменту набрання рішенням суду законної сили до моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не отримав зазначену у рішенні суду частину грошового забезпечення з особистої вини, а тому за цей час компенсація не виплачується.

Стосовно утримання з нарахованої за рішенням суду суми для виплати ОСОБА_1 військового збору та суми податку на доходи фізичних осіб, загальною сумою 5234,56 грн. ОСОБА_1 були надані письмові роз`яснення:

Відповідно до вимог пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, статті 3 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44, та роз`яснення Державної фіскальної служби України від 02.11.2015 №25373/5/99-99-17-02-01-16 компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, здійснюється тільки під час проходження ними військової служби.

Державною фіскальною службою України вищенаведеним листом роз`яснено, що оскільки після звільнення зі служби військовослужбовця фізична особа платник податку не виконує обов`язки несення служби, то законодавчі підстави для компенсації податку на доходи фізичних осіб, що утримується з будь-яких доходів таких платників за раніше відпрацьований час, відсутні.

Що стосується військового збору, то пунктом 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено які доходи не підлягають оподаткуванню ним, отриманий за рішенням суду дохід в цей перелік не підпадає.

Статтями 163, 164 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, а саме будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Зазначений вище дохід був нарахований та виплачений ОСОБА_1 у 2016 році, тому ствердження що він нарахований за минулий період, не є слушним в розумінні вимог Податкового кодексу України.

Таким чином, відповідно до вимог Податкового кодексу України підстав щодо компенсації, або виплати стягнутих податків військового збору та податку на доходи фізичних осіб, немає.

Крім того, постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.07.2014 року ті ж самі вимоги , що вказані в даній позовній заяві, і також були предметом розгляду під час ухвалення постанови по справі №495/10243/13-а, вже розглядались Одеським апеляційним адміністративним судом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, тому вважає за можливе їх не задовольнити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, ЦПК України, ст.ст. 27, 30, 38, 44, 128 ЦК України, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової шкоди- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя:
16.03.17