Справа №: 398/1707/17
провадження №: 2/398/1849/17
"04" грудня 2017 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі головуючої судді Ремезок А.Ю., за участі секретаря Василяки І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрія цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживача та стягнення коштів,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» з позовними вимогами: визнати договір фінансового лізингу № 735 з додатками від 11.04.2017 року недійсним; стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» сплачені кошти в розмірі 18 375,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.04.2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено договір фінансового лізингу №735 (далі договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є: ZAZ VIDA. Відповідно до умов договору лізингодавець (відповідач) бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу (ZAZ VIDA) у власність та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу (позивачу) на умовах, передбачених договором. В мережі інтернет, він знайшов вищезазначений автомобіль, зателефонував за номером вказаним в оголошенні, де йому розяснили, що дійсно такий транспортний засіб є в наявності за ціною, вказаною в оголошенні. Він приїхав до офісу компанії і менеджер компанії пояснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за транспортний засіб в сумі 18 375 грн, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договір лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть в користування предмет лізингу. В той же день було сплачено рахунок на суму 18 375 грн. Повернувшись додому та уважно прочитавши договір, позивач зрозумів, що його обманули. Представником не було розяснено призначення платежу в сумі 18 375 грн, який виявився комісією за організацію Договору, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою, перевіркою, розглядом та укладенням договору. Позивач же вважав, що це часткова оплата вартості транспортного засобу (зі слів представника компанії). В договорі це передбачено, але у нього не було можливості детально ознайомитися з умовами договору до його підписання. Після підписання і вивчення змісту договору стало зрозуміло, що сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи лізингоодержувача без втрати грошових коштів, що є порушенням прав позивача як споживача.
Позивач в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання не зявився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази по справі, судом встановлено наступне.
11.04.2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна» укладений кредитний договір фінансового лізингу №735, згідно умов якого відповідач зобовязався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у його користування автомобіль ZAZ VIDA, а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені даним договором платежі.
Відповідно до п. 11.3 вказаного договору, набуття у власність (викуп) предмета лізингу відбувається не раніше сплати позивачем, як лізингоодержувачем, всіх платежів, передбачених даним договором, в повному обсязі та витрат, які зазнав чи міг зазнати відповідач, як лізингодавець, у звязку з переходом права власності щодо предмета лізингу.
Пунктом 4.1 договору передбачено, що лізингодавець передає предмет лізингу у користування лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.9.4 ст.9 даного договору, з урахуванням умов, викладених у п.1.7 ст.1 даного договору.
Зі змісту п.п.8.1, 8.2 договору лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобовязання, передбачені цим договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватись в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Вартість предмета лізингу на момент укладення договору становить 9 686,35 доларів США, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 262 500,00 грн.
Вказаним договором визначено термін «комісія за організацію договору». Це першочерговий єдиноразовий платіж, який входить до складу обовязкових платежів, що має бути сплачений лізингоодержувачем на користь лізингодавця за організацію договору, для його оформлення, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Даний платіж включає в себе організаційні послуги лізингодавця, будь-які витрати, понесені ним, що повязані з укладенням договору, в тому числі витрати, повязані з пошуком предмету лізингу. Розмір комісії відображається у даному договорі та додатку №1 до договору і становить 7 % вартості предмета лізингу.
Відповідно до п. 9.1 договору, комісія за організацію договору - це погоджений сторонами відсоток вартості предмету лізингу у розмірі 7%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору. Розмір комісії за організацію договору зазначено у додатку №1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обовязкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу.
Крім того, за змістом п.п. 9.2, 9.6, 9.7 договору, лізингоодержувачем до моменту отримання предмету лізингу сплачуються кошти у наступному порядку: комісія за організацію договору; авансовий платіж, який складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 23% від вартості предмета лізингу, зазначеного в договорі та у додатку №1 до даного договору. Комісія за передачу предмета лізингу - одноразовий платіж, розмір якого становить 3% від вартості транспортного засобу, вказаного у договорі, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за здійснення необхідних дій, які повязані з передачею предмета лізингу лізингоодержувачу
Відповідно до п.п. 3.3.1 договору, позивач зобовязувався до отримання предмету лізингу на умовах та у порядку, передбаченим договором, сплатити передбачені Договором, платежі.
Згідно визначених у договорі термінів, лізингові платежі - всі види платежів, передбачених даним Договором.
З огляду на викладені положення, ст.10 договору передбачено також сплату лізингоодержувачем лізингових періодичних платежів.
Виходячи зі змісту п.п.10.1, 10.3 лізинговий періодичний платіж - платіж, що сплачується кожного місяця лізингоодержувачем на користь лізингодавця відповідно до Графіку сплати лізингових періодичних платежів (додаток №3 до договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування в розмірі 20% річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізингодавця за отримане у лізинг майно); частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу); комісію за супроводження договору в розмірі 6%. На момент укладення даного договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу становить 223,31 доларів США, що відповідно становить 6051,70 грн.
На виконання умов договору позивачем було сплачено на рахунок ТОВ «Єврокар Україна» комісію за організацію договору в розмірі 18 375,00 грн., що підтверджується копією квитанції від 11.04.2017 року, яку він вважав сплатою за транспортний засіб.
Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингові платежі включають в себе: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.
Комісія за організацію договору не є в розумінні ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» лізинговим платежем, оскільки не відноситься до витрат лізингодавця, які безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу та фактично полягає лише у виготовленні типової форми договору. Більш того, відповідачем не обґрунтовано співмірність розміру комісії за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору і вартості виконаної послуги.
Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».
Згідно ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно - правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.
За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.
Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Таким чином, оскільки договір фінансового лізингу, який укладений між сторонами містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч.2 ст.799 ЦК України він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню.
Матеріалами справи підтверджено, що договір фінансового лізінгу № 735 від 11.04.2017 в порушення зазначених вимог закону укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення.
Отже, договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, а сторонами договору є фізична і юридична особа, всупереч положень статті 799 ЦК України, укладено сторонами у письмовій формі без нотаріального посвідчення, а тому він в силу положень статті 220 ЦК України є нікчемним, що відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 16 грудня 2015 року по справі №6-2766цс15.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
За змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
У відповідності до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно п.12.1 договору лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в п.1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо наміру розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чиним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку поверненню не підлягає.
Тобто, за невиконання своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 20 % від розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію договору.
Таким чином, аналіз змісту укладеного між сторонами договору дає підстави дійти висновку, що він містить несправедливі умови, визначені частиною третьою статті 18 Закону «Про захист прав споживачів», якими виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін.
Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у зв'язку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».
Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Оскільки ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Єврокар Україна» за договором фінансового лізингу № 735 від 11.04.2017 18 375,00 грн., дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України,суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про захист прав споживача та стягнення коштів задовольнити.
Визнати недійсним договір фінансового лізингу №735 від 11.04.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна».
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачем до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання ним копії рішення.
Суддя: А.Ю. Ремезок