провадження № 2/243/4606/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Мирошниченко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 7 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осо такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 13.11.2017 року. В зазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 з 24.07.2000 року, але фактично з 01.07.2011 року у ній не проживає. У звязку з чим, просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 20 в будинку № 9 по вулиці Миколи Богуна (колишня вулиця ОСОБА_1) м. Словянська Донецької області.

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд позову за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.19). Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача за участю його представника, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України.

У судове засідання представник позивача адвокат ОСОБА_3, який діє на підставі ордеру серії АА № 1108167 від 20.11.2017 року (а.с.2), в судове засідання не зявився, надав заяву, відповідно до якої позов просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.31), про причини неявки суду не повідомив.

Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що квартира в житловому будинку, що розташований за адресою: м. Словянськ, вулиця Миколи Богуна (попередня назва - ОСОБА_1) 9АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується Договором купівлі продажу від 13.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого у реєстрі за № 1938 (а.с.14-15).

Відповідно до довідки № 5277 від 13.11.2017 року виданої комунальним підприємством «ЖЕК № 4», за адресою АДРЕСА_3, зареєстрований ОСОБА_2 з 24.07.2000 року по теперішній час (а.с.13).

Вирішуючи питання стосовно визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України).

Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором.

Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України).

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 надав акт №490, виданий керівником комітету громадськості мікрорайону «Залізничний 1» від 21.11.2017 року (а.с.12), з якого вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_4, фактично не мешкає з липня 2011 року. Вищевказане підтвердили сусіди: ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У звязку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням.

Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 319, 386, 391,396, 405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 259, 264-265, 268 ЦПК України, Законом України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання осо такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, таким, що втратив право користування квартирою № 20, що розташована в будинку № 9 по вулиці Миколи Богуна (колишня вулиця ОСОБА_1) м. Словянську Донецької області.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_7