Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/1061/17
провадження № 2-о/650/47/17
УХВАЛА

про призначення законного представника судом

14.12.2017 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді - Сікора О.О.,

за участю секретаря - Ялаєвої Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заявника про призначення законного представника,

встановив:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа - Великоолександрівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, про встановлення факту смерті фізичної особи.

Під час розгляду справи представник заявниці ОСОБА_2 заявив клопотання про встановлення над малолітнім ОСОБА_3 опіки в порядку призначення законного представника вказуючи в обґрунтування, що батько дитини ОСОБА_4 на даний час знаходиться на окупованій території України, а мати дитини ОСОБА_5 померла, про що заявниця просить встановити відповідний факт. За таких обставин, на час розгляду справи дитина, яка є громадянином України та проживає на її мирній території залишилась без законного представника, якими можуть бути виключно батьки, усиновлювачі, або за рішенням суду опікуни чи піклувальники. На даний час дитина проживає з бабусею ОСОБА_1, яка у відповідності до вимог чинного законодавства виховує дитину, однак не є законним представником малолітнього.

В судовому засіданні заявниця та її представник підтримали вимоги щодо встановлення опіки та призначення опікуна, з метою залучення його до участі у справі як законного представинка, просили їх задовольнити. Пояснили, що від батька дитини надійшла заява про те, що він на даний час не може опікуватись дитиною оскільки є військовослужбовцем та часто перебуває у тривалих відрядженнях і чергуваннях. Бабуся не будучи законним представником та за відсутності матері позбавлена можливості привезти дитину на територію РФ для спілкування дитини з її батьком.

Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про проведення розгляду справи за його відсутності.

Залучений до участі у справі орган державної влади в особі представника служби у справах дітей Великоолександрівської РДА Херсонської області заперечив проти встановлення опіки над дитиною посилаючись на відсутність у дитини статусу - позбавленої батьківського піклування, оскільки у неї наявний батько і вона привезена з території АР Крим незаконно.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши надані матеріали, суд прийшов до наступного.

Згідно ч.2 ст. 43 ЦПК України якщо при розгляді справи буде встановлено, що малолітня чи неповнолітня особа, позбавлена батьківського піклування, не має законного представника, суд ухвалою встановлює над нею відповідно опіку чи піклування за поданням органу опіки та піклування, призначає опікуна або піклувальника та залучає їх до участі у справі як законних представників.

Згідно ч.3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Під час розгляду справи було встановлено, що на території України за адресою: АДРЕСА_1 проживає дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є ОСОБА_4, громадяни України та ОСОБА_5, громадянка України, з яких батько постійно проживає та проходить військову службу на території АР Крим, яка згідно ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є тимчасово окупованою територією, а місцезнаходження матері дитини не встановлено та відносно неї надані суду докази про те, що вона померла.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 21.11.1988 року та довідки Відділу реєстрації актів громадянського стану Великоолександрівського РУЮ Херсонської області, вбачається, що матір'ю ОСОБА_4 є ОСОБА_5., яка у 1996 році змінила прізвище з ОСОБА_5 на теперішнє в наслідок укладення шлюбу.

Згідно ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною. Законним представником у випадках, встановлених законом, може бути інша особа.

Відповідно до ч.2 ст. 14 СК України якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника.

Отже судом встановлено, що на час розгляду справи дитина, яка не позбавлена батьківських прав, не має законного представника, що обумовлює з метою захисту прав малолітнього та забезпечення його інтересів, у відповідності до ч.2 ст. 43 ЦПК України, встановити над нею опіку та призначити опікуна.

Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Опікуном слід призначити бабусю малолітнього - ОСОБА_1, оскільки вона є особою, якій батько дитини довіряє, про що свідчить надана ним згода на виїзд неповнолітнього з території АР Крим в супроводі заявниці, та факт належного виховання дитини з боку бабусі, про що свідчать характеристики психолога та завідувача школи в якій працює заявниця, довідки про місце проживання та характеристики за місцем проживання дитини та ДНЗ, згідно яких заявниця забезпечує регулярне відвідування дитиною дитячого садочка, в повній мірі займається вихованням дитини, відвідує батьківські збори, забезпечує потреби дитини, за характером заявниця врівноважена та спокійна, жодної скарги від учителів чи учнів не надходило, отримує тільки позитивні відгуки, уважна до школярів, тактовна, дотримується норм поведінки прийнятих у закладі, в колективі користується повагою та авторитетом, їй можна довіряти серйозну та важливу справу.

Згідно ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Щодо вирішення вказаного питання, залучений до участі у справі орган державної влади у порядку ч.3 ст. 45 ЦПК України, надав суду висновок згідно якого вважає за недоцільне надати ОСОБА_1 опіку над ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тому що опіка встановлюється тільки над дітьми-сиротами, або над дітьми позбавленими батьківського піклування.

У висновку Голова РДА Цвігуненко І.М. послався на те, що ОСОБА_4, 1988 року народження є батьком малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та батько надав нотаріальну згоду на перебування свого сина на території України у сім'ї бабусі ОСОБА_1 до 15.12.2017 року. Також висновок містить посилання на Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» та Постанову КМУ про затвердження «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини».

Вказаний висновок є необґрунтованим у зв'язку з недотриманням положень Постанови КМУ про затвердження «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», про що свідчить відсутність у висновку посилання на факти та обставини, які мають бути встановлені та перевірені органом опіки та піклування при вирішенні питання щодо встановлення опіки над малолітньою дитиною в обов'язковому порядку. Із висновку вбачається, що відповідальними особами в порушення покладених на них обов'язків не було встановлено місця проживання малолітньої дитини та її бабусі, факту перебування дитини із бабусею у родинних відносинах, не досліджено умови проживання дитини та доцільність і можливість її повернення до батька, на не надано оцінку участі батька у вихованні дитини та можливості захисту інтересів малолітнього за відсутності на території України осіб, які мають право представляти та захищати інтереси дитини.

З пояснень представника органу опіки та піклування наданих в судовому засіданні суду стало зрозуміло, що уповноваженими особами дійсно не вирішувалось питання щодо захисту прав дитини, хоча їм відомо про відсутність у дитини законних представників на території України. Представник посилалася на необхідність вивезення дитини на окуповану території, не зважаючи на наявність відомостей про неможливість з боку батька займатись вихованням дитини та неможливість перетину кордону без згоди на це законних представників, яких у дитини немає на території України.

За викладених вище обставин, суд, у відповідності до ч.6 ст. 19 СК України не погоджується з висновком органу опіки та піклування та вважає за можливе покласти в основу рішення власні висновки щодо обставин за для встановлення яких до участі у справі був залучений вказаний орган державної влади та які викладені вище.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вказаної норми закону суд визнає необґрунтованим посилання представника органу опіки та піклування на належність заявниці (бабусі дитини) права на виховання дитини, адже такий статус вказаної особи не забезпечить їй можливості реалізовувати права дитини, які гарантовані вищевказаними положеннями законодавства.

Таким чином, зважаючи на викладене, враховуючи встановлення факту відсутності у малолітньої дитини на час розгляду справи законного представника, що у відповідності до ч.2 ст. 43 ЦПК України є однією із підстав для призначення для неї законного представника, суд приходить до висновку про наявність, доцільність і необхідність встановлення над дитиною опіки та призначенні опікуна в особі її бабусі - заявниці ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись вищезазначеними положеннями законодавства, суд,

постановив:

Клопотання представника заявника - задовольнити.

Встановити над малолітньою дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця села Старосілля Великоолександрівського району Херсонської області опіку та призначити його опікуном - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку села Старосілля Великоолександрівського району Херсонської області.

Залучити до участі у справі ОСОБА_1 як законного представника.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя: ______________ О.О. Сікора