Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/4255/16-ц Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді Галацевич О.М.
суддів Борисюка Р.М., Широкової Л.В.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а :
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, у якому просила стягувати на її користь з ОСОБА_2 аліменти у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно на утримання їх повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Повторним заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05 серпня 2016 року і до закінчення сином навчання у Державному вищому навчальному закладі "Бердичівський коледж промисловості, економіки та права", тобто до 30 червня 2017 року. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 275,60 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення у частині визначеного судом розміру аліментів та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказала, що судом при вирішенні спору не враховано її стан здоров`я та стан здоров`я повнолітнього сина, необхідність у сина матеріальної допомоги на придбання ліків, проїзд, харчування, купівлю одягу та навчального приладдя тощо. Крім цього, на її думку, суд при визначенні розміру аліментів помилково послався на необхідність відповідача приймати участь в утриманні матері, дружини та її дочки.
Заслухавши пояснення представників сторін та позивача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.6, 7).
ОСОБА_3 навчається за місцем свого проживання за рахунок державних коштів у Державному вищому навчальному закладі "Бердичівський коледж промисловості, економіки та права" на денному відділенні (термін навчання з 01 вересня 2013 року по 30 червня 2017 року). З січня 2017 року стипендію він не отримує (а.с. 8,10).
Навчання ОСОБА_3 на денному відділенні навчального закладу об`єктивно перешкоджає йому займатись діяльністю, направленою на отримання доходу, зокрема, працевлаштуватись, та, одночасно з цим, вимагає від нього необхідності купувати канцелярські вироби, підручники та інші необхідні для навчання речі та оплачувати необхідні для навчання послуги, витрати на які підтверджуються матеріалами справи (а.с. 94-99).
Повнолітній син сторін перебуває на диспансерному обліку окуліста, яким рекомендовано лікування (а.с. 9).
ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, у зв`язку із чим отримує пенсію, розмір якої з вересня по листопад 2016 року становив 1130 грн. щомісячно, з грудня 2016 по лютий 2017 року - 1247 грн. щомісячно. Крім цього, позивач працює, розмір її нарахованої заробітної плати становив з серпня 2016 по січень 2017 року 35482 грн. (а.с. 118-119). Відповідач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , розмір його грошового забезпечення за період з серпня 2016 по січень 2017 року становив 48492 грн., тобто 8082 грн. щомісячно (а.с. 121).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення ст. ст. 199, 200 СК України, врахувавши роз`яснення п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», належним чином оцінивши подані сторонами докази (ст. 212 ЦПК України), з дотриманням норм процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що повнолітній син сторін потребує матеріальної допомоги на період навчання, а його батько має можливість надавати таку допомогу в розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) на період навчання, тобто до 30 червня 2017 року.
Доводи ОСОБА_1 про те, що стягнутий судом розмір аліментів не відповідає необхідним витратам на навчання сина не узгоджується з наданими суду доказами та встановленими судом обставинами.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, визначений ним розмір аліментів (1/8 частки заробітку відповідача становить 1010 грн.), враховуючи розмір заробітної плати відповідача, відповідає 62 % встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожиткового мінімуму в розрахунку на місяць для працездатних осіб (1600 грн.). Вирішуючи спір, суд врахував майнове становище платника аліментів, стан здоров`я позивачки, її можливість утримання повнолітнього сина. При визначенні розміру аліментів, судом також враховано, що син сторін навчається за місцем свого проживання, витрат на утримання гуртожитку не несе, навчається за рахунок державного бюджету.
Крім цього, суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_2 відчужив свою частку у спільному майні подружжя на користь сина ОСОБА_3 , що не заперечувала позивач.
Посилання у апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано потребу повнолітнього сина у додаткових витратах на медикаменти, заміну окулярів на законність ухваленого судом рішення не впливає, оскільки законодавець пов`язує надання матеріальної допомоги повнолітнім дочці, сину у зв`язку із навчанням і при визначенні суми матеріальної допомоги мають враховуватись вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Крім того, стягнення додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, зокрема хворобою, передбачено сімейним законодавством лише на дитину, тобто до досягнення нею 18 років.
Посилання суду на необхідність відповідача приймати участь в утриманні матері, яка одержує пенсію, дружини, доказів непрацездатності якої він не надав та її повнолітньої дочки, батьком якої він не являється, є помилковим, проте на правильність оскаржуваного рішення також не впливає.
Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права.
Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: